Справа № 820/18/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Сліденко А.В.

24 квітня 2018 р. Справа № 820/18/18

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Гуцала М.І. , Бенедик А.П.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2018 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦВОГНЕІЗОЛЯЦІЯ» до ОСОБА_1 управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29 грудня 2017 року № НОМЕР_1, -

В с т а н о в и л а:

03.01.2018 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕЦВОГНЕІЗОЛЯЦІЯ» (подалі ТОВ «СПЕЦВОГНЕІЗОЛЯЦІЯ», підприємство) звернувся до суду з позовом, яким просить скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Харківській області (подалі ГУ ДФС у Харківській області, контролюючий орган) № НОМЕР_1 від 29.12.2017 року про збільшення підприємству суму грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за податковими зобовязаннями у сумі 632.370 грн та за штрафними санкціями у сумі 158.092,5 грн на підставі акту перевірки від 15.12.2017 року № 24733/20-40-14-21-07/33481618.

Позивач зазначає, про хибність висновків означеного акту перевірки про наявність порушень вимог Податкового кодексу України (подалі ПК України) під час формування податкового кредиту за господарською операцією з контрагентом ТОВ «ВЕЛХАУС», про які зазначено в акті перевірки. Стверджував, що спірне рішення суб'єкта владних повноважень вмотивовано помилковими судженнями, факт вчинення податкового правопорушення є вигаданим, при справлянні податку на додану вартість платник неухильно дотримувався вимог закону.

Заперечуючи проти підстав та доводів адміністративного позову ГУ ДФС у Харківській області зазначає, що проведеною перевіркою не підтверджено реальності господарських зносин між платником та ТОВ «ВЕЛХАУС» з огляду на відомості узагальненої податкової інформації по цьому контрагенту позивача, а також існування розпочатого досудовим розслідуванням кримінального провадження за подією створення і діяльності контрагента. Відповідач зазначав, що фактично мало місце використання в господарській діяльності товарів, джерело походження яких не встановлено.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2018 року (постанова у повному обсязі складена 24 січня 2018 року) адміністративний позов задоволений. Судовим рішенням визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення відповідача від 29.12.2017 року за № НОМЕР_1.

Судове рішення вмотивовано тим, що використані контролюючим органом у спірних правовідносинах аргументи та документи за своїм характером, змістом та призначенням об'єктивно не здатні довести факту вчинення особою податкового правопорушення.

Не погоджуючись із судовим рішенням в апеляційній скарзі ГУ ДФС у Харківській області просить скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволені вимог ТОВ «СПЕЦВОГНЕІЗОЛЯЦІЯ».

Скаржник зазначає, що свідченням дефектності первинних бухгалтерських документів, які в подальшому прийняті до обліку службовими особами підприємства, що призвело до внесення недостовірних даних до декларації з ПДВ за грудень 2016 року, а також їх використання у господарській діяльності, є відомості Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 21.01.2017 року про порушення кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України, згідно з яким «Досудовим розслідуванням встановлено, що мешканці м. Кропивницього ОСОБА 2 ІНФОРМАЦІЯ, ОСОБА 3 ІНФОРМАЦІЯ, ОСОБА 4 ІНФОРМАЦІЯ та інші невстановлені особи, діючи умисно на території Кіровоградської області та інших областей України з метою прикриття незаконної діяльності, що полягала у наданні реально діючим субєктам господарювання послуг по незаконному зменшенню податкових зобовязань перед бюджетом придбали/зареєстрували субєкти господарювання < > ТОВ «ВЕЛХАУС» < >. Проведеним аналізом, при наявності означеного кримінального провадження та податкової інформації по ТОВ «ВЕЛХАУС» (податковий номер 40760005) зібраних у відповідності до ст. 72, ст. 73, ст. 74 ПК України, по ланцюгу постачання товарів можливо дійти висновку щодо відсутності в дійсності операцій, безпідставного документального оформлення нереальної господарської операції при складанні первинних документів та їх відображення в регістрах бухгалтерського обліку.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «СПЕЦВОГНЕІЗОЛЯЦІЯ» просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що використані контролюючим органом у спірних правовідносинах аргументи та документи за своїм характером, змістом та призначенням обєктивно не здатні довести факту вчинення особою податкового правопорушення.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду, з таких підстав.

У відповідності до приписів п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За змістом частин 1та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

За змістом п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього кодексу.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Судом установлено, що між позивачем (у якості покупця) та ТОВ «ВЕЛХАУС» (у якості постачальника) було вчинено правочин у формі договору постачання від 09.12.2016 року № 09/12-3 (а.с. 102 т. 1.

Відносно зазначеного договору контролюючим органом не реалізовувалась управлінська функція згідно з п. 20.1.30 ст.20 Податкового кодексу України, а відтак, зазначений правочин є діючим.

За цим правочином позивач придбав у власність товар (будматеріали), що підтверджується видатковими накладними № 1252 від 12.12.2016 року на суму 168832,30 грн. (у т.ч. ПДВ - 28138,72 грн.), № 1253 від 12.12.2016 року на суму 624972,84 грн. (у т.ч. ПДВ - 104162,14 грн.), № 1254 від 12.12.2016 року на суму 582536,90 грн. (у т.ч. ПДВ - 97089,48 грн.), № 1255 від 13.12.2016 року на суму 289532,54 грн. (у т.ч. ПДВ - 48255,42 грн.), № 1256 від 14.12.2016 року на суму 203714,48 грн. (у т.ч. ПДВ - 33952,41 грн.), № 1257 від 15.12.2016 року на суму 614444,04 грн. (у т.ч. ПДВ - 102407,34 грн.), №1258 від 15.12.2016 р. на суму 252583,11 грн. (у т.ч. ПДВ - 42097,16 грн.), №1259 від 15.12.2016 р. на суму 525475,12 грн. (у т.ч. ПДВ - 87579,19 грн.), №1260 від 15.12.2016 року на суму 532131,23 грн. (у т.ч. ПДВ - 88688,54 грн.), а також податковими накладними № 196 від 12.12.2016 року на суму 168832,30 грн. (у т.ч. ПДВ - 28138,72 грн.), № 195 від 12.12.2016 року на суму 624972,84 грн. (у т.ч. ПДВ - 104162,14 грн.), № 194 від 12.12.2016 року на суму 582536,90 грн. (у т.ч. ПДВ - 97089,48 грн.), № 237 від 13.12.2016 року на суму 289532,54 грн. (у т.ч. ПДВ - 48255,42 грн.), № 238 від 14.12.2016 року на суму 203714,48 грн. (у т.ч. ПДВ - 33952,41 грн.), № 255 від 15.12.2016 року на суму 614444,04 грн. (у т.ч. ПДВ - 102407,34 грн.), № 258 від 15.12.2016 року на суму 252583,13 грн. (у т.ч. ПДВ - 42097,19 грн.), № 256 від 15.12.2016 року на суму 525475,12 грн. (у т.ч. ПДВ - 87579,19 грн.), № 257 від 15.12.2016 року на суму 532131,23 грн. (у т.ч. ПДВ - 88688,54 грн.) (а.с. 105-134 т. 1).

Зобов'язання з оплати вартості товару були виконані у спосіб безготівкового перерахування коштів, що підтверджується виписками по банківському рахунку ТОВ «СПЕЦВОГНЕІЗОЛЯЦІЯ».

01.12.2016 року між ТОВ «СПЕЦВОГНЕІЗОЛЯЦІЯ» та ФО-П ОСОБА_2 укладався договір № 01/12-2016/ФВ про надання транспортних послуг (т. 1, а.с. 179-180). Послуги за цим договором були отримані, свідченням чого є: товарно-транспортні накладні, рахунки на оплату, ОСОБА_3 надання послуг, платіжним дорученням про оплату отриманих послуг (т. 1, а.с. 181-182, т. 2, а.с. 73).

Факт використання підприємством у власній господарській діяльності ТМЦ, отриманих у грудні 2016 року від постачальника ТОВ «ВЕЛХАУС», підтверджується матеріалами справи (т. 1, а.с. 194-248, т. 2, а.с. 1-18).

У грудні 2016 року контролюючий орган провів документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «СПЕЦВОГНЕІЗОЛЯЦІЯ» з питання правильності визначення, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «ВЕЛХАУС» (ідентифікаційний код 40760005) за період з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року та по податкових зобов'язаннях за ланцюгом постачання, що містяться у податкових деклараціях підприємства з ПДВ за грудень 2016 року, за наслідком якої 15.12.2017 року складений ОСОБА_3 перевірки за № 24733/20-40-14-21-07.

За висновками ОСОБА_3 перевірки платником податків порушені вимоги: абз. «а» п. 198.1 ст. 198, п. 198.3 ст. 198, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201, п. 201.7 ст. 201 ПК України за рахунок включення до складу податкового кредиту з ПДВ виписаних ТОВ «ВЕЛХАУС» податкових накладних за господарськими операціями, котрих у дійсності не відбувалось.

29.12.2017 року на підставі означених висновків ОСОБА_3 перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 790462,25 грн. (основний платіж - 632370,00 грн., штраф - 158092,50 грн.).

З тексту ОСОБА_3 перевірки випливає, що його висновки ґрунтуються на відомостях складеної відносно ТОВ «ВЕЛХАУС» Узагальненої податкової інформації від 05.05.2017 року № 165/26-15-14-04-03 та факті існування розпочатого досудового розслідування у кримінальному провадження за подією створення ТОВ «ВЕЛХАУС».

Відповідно до ст. 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Згідно з пп. 72.1.1 п. 72.1 ст. 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 ПК України зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.

Погоджуючись з висновком суду про обґрунтованість вимог ТОВ «СПЕЦВОГНЕІЗОЛЯЦІЯ», колегія суддів зазначає, що за приписами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у Рішенні по справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява №3991/03) від 22.01.2009 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «… компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обовязків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності» (п. 71).

У п. 110 Рішення по справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (заява №36985/97) від 23.07.2002 року Суд зазначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що факт неподання ТОВ «ВЕЛХАУС» Декларації з податку на додану вартість за грудень 2016 року, як про це визначено в довідці «Результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо ТОВ «ВЕЛХАУС» (код 40760005) за звітний період декларування ПДВ: грудень 2016 року, не є безумовним свідченням нереальності вищенаведених господарських операцій.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 5 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77). У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 3 ст. 77). Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч. 5 ст. 77).

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що відомості процесуальних документів досудового розслідування в кримінальній справі також не можуть бути кваліфіковані судом як належні та допустимі докази вчинення податкового правопорушення, адже означені документи містять не остаточну юридичну оцінку певних обставин органами судової влади, а лише визнання обґрунтованості припущень органів досудового розслідування про можливість (ймовірність) вчинення протиправних діянь.

Судам першої та апеляційної інстанцій відповідач не надав доказів, які б безспірно посвідчували ту обставину, що господарський договір та документи первинного бухгалтерського обліку від імені контрагента позивача підписані особою, як керівником підприємства ТОВ «ВЕЛХАУС», яка не має причетності (чи повноважень) до їх підписання, або яку обвинувачують чи притягнуто до відповідальності за ознаками скоєння правопорушення, відповідальність за яке встановлена ст.ст. 205, 212 КК України, і вказане правопорушення скоєно саме в грудні 2016 року. При цьому колегія суддів зауважує, що Результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо ТОВ «ВЕЛХАУС» датовані травнем 2017 року.

Відтак, суд дійшов обґрунтованого висновку про фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом та про відсутність підстав для збільшення підприємству суми грошового заповзання за платежем: податок на додану вартість за грудень 2016 року.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 139, 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2018 року, - без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_3
Постанова у повному обсязі складена і підписана 27 квітня 2018 року.