Справа № 164/1993/14-а (2-а/164/2/2015)
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2018 року

Київ

справа №164/1993/14-а (2-а/164/2/2015)

адміністративне провадження №К/9901/1452/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України в Маневицькому районі Волинської області про визнання дій неправомірними, скасування розпорядження та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Маневицького районного суду Волинської області у складі судді Невара О.В. від 22 січня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Сапіги В.П., Левицької Н.Г., Обрізка І.М. від 02 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Маневицькому районі Волинської області про визнання дій неправомірними, скасування розпорядження та зобов'язання вчинити дії, в якому просила: зобов'язати відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 період її роботи в Маневицькій центральній районній лікарні з 26 серпня 1977 року по 02 березня 1988 року; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії по стажу згідно Списку № 1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 117 (далі - Список № 1) та виплатити недоотримані грошові кошти, визначені за результатами перерахунку, починаючи з дня виникнення права на пенсію.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що посада, на якій працювала позивач в Маневицькій центральній районній лікарні, відноситься до Списку № 1 та відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» надає їй право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах.

Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 22 січня 2015 року, яку залишено без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» однією з умов для призначення пільгової пенсії є зайнятість повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці і ця робота повинна бути віднесена до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників. В той же час, матеріалами справи не підтверджується зайнятість ОСОБА_2 на роботах із шкідливими умовами протягом повного робочого дня.

Не погоджуючись з рішенням суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права, ОСОБА_2 звернулась із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати постанову Маневицького районного суду Волинської області від 22 січня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2015 року та задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що шкідливість умов праці на посаді, на яких працювала позивач, підтверджена первинними документами, посада відноситься до Списку № 1, та надає їй право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 листопада 2015 року відкрито касаційне провадження у справі 164/1993/14-а (2-а/164/2/2015), витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що Вищий адміністративний суд України діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду.

У відповідності з положенням пункту 11 частини другої статті 46, пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Пленум Верховного Суду постановою від 30 листопада 2017 року № 2 визначив, що днем початку роботи Верховного Суду є 15 грудня 2017 року. З цієї дати набрав чинності також Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким, зокрема, КАС України від 06 липня 2005 року № 2747-IV викладено у новій редакції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 січня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Верховного Суду Берназюка Я.О.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.В. від 07 лютого 2018 року прийнято до свого провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Маневицького районного суду Волинської області від 22 січня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України в Маневицькому районі Волинської області про зобов'язання вчинити певні дії.

Від Управління Пенсійного Фонду України в Маневицькому районі Волинської області надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2, в якому міститься заперечення проти касаційних вимог та вказується на їх необґрунтованість.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої та апеляційної інстанцій відповідають, а викладені в касаційній скарзі мотиви скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач в період з 26 серпня 1977 року по 02 березня 1988 року працювала санітаркою рентген кабінету в Маневицькій центральній районній лікарні.

З 15 червня 2002 року позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області та отримує пенсію за віком.

27 травня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі із заявою про проведення перерахунку її пенсії по стажу згідно Списку № 1.

Розпорядженням Управління Пенсійного Фонду України в Маневицькому районі № 5 від 05 червня 2014 року позивачу у проведенні перерахунку пенсії відмовлено.

За змістом статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.

Відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 грудня 2015 року у справі № 686/19687/14а.

Згідно зі Списком виробництв, професій і посад, робота на яких дає право на пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, вбачається, що правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 користувались санітарки, зайняті в рентгенівських кабінетах і лабораторіях, а також рентген-відділеннях, за умови безпосередньої зайнятості протягом повного робочого дня в цих відділеннях (кабінетах). При цьому, санітарки, зайняті прибиранням рентгенівського кабінету і апаратів, митті і проявці плівки, підготовці реактивних речовин правом пільгового пенсійного забезпечення не користуються.

Пунктом 2 Порядку № 383 встановлено, що під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, встановленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов'язаних з виконанням своїх трудових обов'язків.

Судами встановлено, що під час зустрічної перевірки, Управлінням Пенсійного Фонду України в Маневицькому районі Волинської області, факт роботи позивача в шкідливих умовах праці за списком № 1 протягом повного робочого дня не підтверджено.

Таким чином, за відсутності у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1, суди у цій справі дійшли правильного висновку, що відмова відповідача у перерахунку пенсії є правомірною.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судових рішеннях повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Маневицького районного суду Волинської області від 22 січня 2015 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко