Справа № 812/484/18
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

27 квітня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/484/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Свергун І.О.,

за участі секретаря судового засідання Карча В.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 (довіреність від 17.11.2017 № 6773/111/28/01-2017),

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26.02.2018 ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2О.) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі відповідач, ГУНП в Луганській області), в обґрунтування якого послався на таке. Позивач з 24.09.1996 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 по 22.06.2017 проходив службу старшим інспектором - черговим чергової частини сектору моніторингу Старобільського ВП ГУНП в Луганській області. Під час проходження служби позивач втратив працездатність та отримав другу групу інвалідності. У відповідності до положень Закону України «Про Національну поліцію» позивачу нарахована одноразова грошова допомога у звязку з втратою працездатності в розмірі 144000,00 грн. Однак, комісією ГУНП в Луганській області прийнято рішення про скасування призначення одноразової грошової допомоги в повному обсязі у звязку з тим, що статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію» випадку для призначення одноразової грошової допомоги поліцейському, який отримав інвалідність до звільнення з поліції, немає.

Крім того, позивач зазначив, що у період з 12.06.2014 по 23.06.2015 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області. З інформації, викладеної у довідках від 16.01.2018 №№ 1105/111/22-2017, 1104/111/22-2017 позивачу стало відомо, що йому за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 не нараховувалась та не перераховувалась винагорода за участь в АТО. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів від 04.06.2014 № 158 та з урахуванням інформації та даних, викладених у довідках 16.01.2018 №№ 1105/111/22-2017, 1104/111/22-2017, позивач вважає, що йому безпідставно не нараховано та не виплачено винагороду за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 в розмірі 100 % місячного грошового забезпечення у загальній сумі 14653 грн.

Позивач вважає вказані дії та бездіяльність відповідача такими, що суперечать Закону України «Про Національну поліцію», а тому порушують його законні права та інтереси. На підставі викладеного позивач просив визнати неправомірними дії чи бездіяльність ГУНП в Луганській області щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності в розмірі 144000,00 грн; стягнути з ГУНП в Луганській області на користь позивача одноразову грошову допомогу у зв'язку з втратою працездатності в розмірі 144000,00 грн; визнати неправомірними дії чи бездіяльність ГУНП в Луганській області щодо не нарахування позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 грн у розрахунку за місяць за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 у розмірі 14653 грн; стягнути з відповідача на користь позивача винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 в розмірі 14653,00 грн.

Ухвалою суду від 01.03.2018 відкрито провадження в справі, визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

28.03.2018 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого відповідач послався на таке. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога призначається і виплачується в разі встановлення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції через причини, зазначені в цьому пункті. Тому прийняття рішень керівниками територіальних органів Національної поліції щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги поліцейським, яким була встановлена інвалідність під час проходження служби, суперечить вимогам пункту 4 частини 1 статті 97 Закону. Вважає, що вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача, які стосуються невиплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, зазначив таке. Постановою КМУ від 31.01.2015 № 24 та наказом МОУ від 02.02.2015 № 49 регламентувався порядок виплати винагороди за участь в АТО міліціонерам та не поширюється на поліцейських. Відповідно до Положення про ГУНП в Луганській області, затвердженого наказом Голови Національної поліції України від 06.11.2015 № 29.ю в п.п. 10 п.7, зазначено, що Головне управління фінансується за рахунок Державного бюджету України, інших джерел, не заборонених законом, а також забезпечує ефективне і цільове їх використання. ГУНП в Луганській області не отримувало фінансування з Державного бюджету в межах виділених асигнувань. Також представник відповідача посилався, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження безпосередньої участі позивача у проведенні антитерористичної операції, за яку постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 № 24 встановлено виплату грошової винагороди. Тому навіть якщо суд дійде висновку, що на позивача розповсюджується дія постанови КМУ від 31.01.2015 № 24, необхідно встановити обставини, чи відповідає позивач у сукупності вимогам, визначеним у розділі ІІ п. 5 наказу МОУ від 02.02.2015 № 49. На підставі викладеного відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

28.03.2018 від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 03.04.2018 у задоволенні клопотання ГУНП в Луганській області про залишення без розгляду позову ОСОБА_2 до ГУНП в Луганській області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії відмовлено.

Також ухвалою суду від 03.04.2018 витребувано від ГУНП в Луганській області належним чином засвідчені копії наказів першого заступника керівника АТЦ при СБУ (по стройовій частині) від 25.06.2015 № 176, від 17.11.2015 № 321, від 07.12.2015 № 341, від 14.07.2017 № 197 дск.

06.04.2018 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній цитуючи положення Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського та Закону України «Про Національну поліцію», зазначив, що жодним пунктом ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» не визначено, що допомога призначається тільки у тому випадку, коли поліцейський втратив працездатність вже після звільнення з поліції. При цьому рапорт про звільнення з поліції за власним бажанням позивач подав 03.05.2017, групу інвалідності йому було встановлено 26.05.2017, відтак не знаходить своєї вини в тому, що його було звільнено лише 22.06.2017. Також послався на те, що довідкою відповідача від 08.08.2017 № А-9439, яка була видана на підставі Наказів АТЦ при СБУ (на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 25.06.2015 № 176, від 17.11.2015 № 341, від 14.07.2017 № 197 дск, підтверджено, що ОСОБА_2 в період з 12.06.2014 по 07.11.2015, з 07.11.2015 по 23.06.2017 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Луганської області. Тому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судове засідання позивач не прибув, просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов такого.

Судом установлено, що ОСОБА_2 з 24.09.1996 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 по 23.06.2016 - в ГУНП в Луганській області, що підтверджується копією трудової книжки, копією витягу з наказу про звільнення ОСОБА_2, копією розрахунку вислуги років позивача (арк. спр. 11, 20-21, 24).

Згідно з копією безтермінового посвідчення ОСОБА_2, виданого 06 листопада 2015 року Головним управлінням МВС України у Луганській області, ОСОБА_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій (арк. спр. 10).

22.06.2017 наказом ГУНП в Луганській області № 430 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_2, старшого інспектора чергового чергової частини сектору моніторингу Старобільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області за ст. 77 ч. 1 п. 2 (через хворобу) з 23.06.2017, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 20 років 08 місяців 28 днів, відрахувавши з грошового забезпечення кошти за 26 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки (арк. спр. 11).

Наказом ГУНП в Луганській області від 26.07.2017 № 430 о/с частково змінено пункт наказу ГУНП в Луганській області від 22.06.2017 № 430 о/с: майора поліції ОСОБА_2, старшого інспектора чергового чергової частини сектору моніторингу Старобільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області вважати звільненим за ст. 77 ч. 1 п. 2 (через хворобу), з 23.06.2017, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 20 років 08 місяців 28 днів, у пільговому обчисленні: 29 років 02 місяці 14 днів, відрахувавши з грошового забезпечення кошти за 26 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки (арк. спр. 12).

Відповідно до копії свідоцтва про хворобу № 181, виданого 26.05.2017 Військово-лікарською комісією Державної установи «Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області» за направленням Старобільського ВП ГУНП в Луганській області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, майор поліції, старший інспектор-черговий чергової частини сектору моніторингу Старобільського ВП ГУНП в Луганській області, отримав захворювання, пов'язане з проходженням служби в поліції. Був визнаний непридатним до служби в поліції (арк. спр. 151-152).

Згідно довідки до акта огляду Медико-соціальної експертної комісії від 15.06.2017 серії 12 ААА № 509337, позивачу з 01.06.2017 до 01.07.2018 встановлено ІI групу інвалідності, за захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в поліції; висновок про умови та характер праці: виражене обмеження життєдіяльності (арк. спр. 150).

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 15.06.2017 серія 12 ААА № 005502 встановлено, що рівень втрати професійної працездатності ОСОБА_2 становить 70 % з 15.06.2017 на підставі акта огляду МСЕК № 59-719 (арк. спр. 147-149).

Позивач звернувся до ГУНП в Луганській області із заявою та усіма необхідними документами про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв'язку з тим, що він отримав ІІ групу інвалідності від хвороби, пов'язаної з виконанням службових обов'язків (арк. спр. 63).

23.08.2017 головним спеціалістом ОСОБА_3 в Луганській області складено висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» на підставі матеріалів поліцейського ОСОБА_2 у звязку з інвалідністю, на підставі підпункту 4 пункту 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію». Одноразову допомогу призначено в розмірі 144000,00 грн. Вказаний висновок підписано т.в.о. начальника Старобільського ВП ГУНП в Луганській області та начальником ОСОБА_3 в Луганській області (арк. спр. 65).

Листом від 08.09.2017 № 5288/111/22/05-2017 відповідач повідомив ОСОБА_2, що пакет документів уважно розглянуто та позивачу було призначено та нараховано одноразову грошову допомогу в розмірі 144000,00 грн в установленому законом порядку, та до ДФЗБО НПУ надано потребу в коштах для розрахунку. При надходженні коштів на рахунок ГУНП в Луганській області зазначена сума буде терміново перерахована (арк. спр. 13).

13.09.2017 відповідачем видано наказ № 3354, яким УФЗБО (ОСОБА_4А.) ГУНП в Луганській області наказано провести виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 144000,00 грн ОСОБА_2, колишньому старшому інспектору-черговому чергової частини сектору моніторингу Старобільського ВП ГУНП в Луганській області. Контроль за виконанням цього наказу покладено на заступника начальника ГУНП в Луганській області полковника поліції ОСОБА_5 (арк. спр. 66).

Засіданням комісії по встановленню правильності визначення умов для призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) інвалідності чи часткової втрати працездатності поліцейського ГУНП в Луганській області скасовано протокол від 23.08.2017 про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у звязку з тим, що статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію» не встановлено випадків призначення одноразової грошової допомоги поліцейському, який отримав інвалідність до звільнення з поліції (арк. спр. 67).

Листом від 21.12.2017 № 7884/111/22/05-2017 ГУНП в Луганській області повідомило ОСОБА_2, що 20.12.2017 на засіданні комісії ГУНП в Луганській області було прийнято рішення скасувати призначення одноразової грошової допомоги в повному обсязі, у звязку з тим, що ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» випадку для призначення одноразової грошової допомоги поліцейському, який отримав інвалідність до звільнення з поліції немає (арк. спр. 14).

24.12.2017 ГУНП в Луганській області винесено наказ № 5017, яким відмінено висновок про призначення грошової допомоги, зокрема, ОСОБА_2 (арк. спр. 69).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Статтею 23 Закону України «Про міліцію» (чинною до 07.11.2015) визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обовязків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога.

На виконання зазначеної статті постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850), згідно п. 2 якого днем виникнення права на отримання грошової допомоги, є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктами 7 - 9 Порядку № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

З 07.11.2015 набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію», у п. 15 «Прикінцевих та перехідних положень» якого визначено, що працівники міліції, які на день набрання чинності цим Законом мали календарну вислугу не менше 5 років та продовжили службу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями (а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах), після досягнення вислуги років, що дають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», мають право на пенсійне забезпечення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, визначено статтями 97-101 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно з ч. 2 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до статей 97-101 Закону України «Про Національну поліцію», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4), згідно з п. 1 розділу ІІ якого днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку № 4 визначено, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Відповідно до пункту 5 розділу III Порядку № 4, в редакції, чинній на час звернення позивача з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Пунктом 1 Розділу IV Порядку № 4 в редакції, чинній на час звернення позивача з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, передбачено, що фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2. Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови (п. 2 Розділу IV Порядку № 4).

Положеннями Порядку № 850 та Порядку № 4 передбачено, що одноразова грошова допомога у разі встановлення інвалідності проводиться за останнім місцем служби. Таким чином, заява (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності має бути подана працівником за останнім місцем служби.

Як установлено в судовому засіданні, позивач був звільнений з органів внутрішніх справ 06.11.2015 та 07.11.2015 прийнятий на службу до Головного управління Національної поліції в Луганській області, звідки звільнений наказом від 22.06.2016 № 430 о/с.

Враховуючи, що останнім місцем служби позивача є Головне управління Національної поліції в Луганській області, то на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону України «Про Національну поліцію».

За таких обставин суд вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4.

Оскільки наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги підтверджено наявними у нього та поданими відповідачу разом з відповідною заявою доказами, суд доходить висновку про протиправність відмови відповідача у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.

Щодо посилання відповідача на ту обставину, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується в разі встановлення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції через причини, зазначені в цьому пункті, суд зазначає таке.

Підпунктом 4 пункту 4 Порядку № 4 визначено, що випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського повязаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), повязаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.

Одноразова грошова допомога не призначається і не виплачується за наявності підстав, визначених статтею 101 Закону (пункт 5 Порядку № 4).

Відповідно до статті 101 Закону України «Про Національну поліцію» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:

а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;

б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного спяніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоровю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);

г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Суд зазначає, що стаття 101 Закону України «Про Національну поліцію» має вичерпний перелік підстав, коли призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, тому посилання відповідача на ту обставину, що інвалідність внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби в поліції, повинна була визначена позивачу протягом шести місяців лише після звільнення позивача з поліції, є хибним трактування пункту 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Наказом МВС України від 12.09.2016 № 916 «Про внесення змін до Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» внесені зміни в «Порядок та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» від 29.01.2016 № 163/28293, а саме пункту 5 розділу 1.

Підпунктом 4 пункту 5 розділу 1 Порядку № 4 дано значення терміну «пов'язаного з проходженням служби в поліції», що визначає випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського. Так, пов'язаних з проходженням служби в поліції (пункти 4, 6 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок отриманого захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

З урахуванням викладеного, суд вважає неприйнятними доводи відзиву відповідача, що ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» не передбачено виплату позивачеві одноразової грошової допомоги.

При розгляді справи «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського не ґрунтується на вимогах закону, а тому є неправомірними.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності у розмірі 144000 грн, суд зазначає, що дана позовна вимоги не може бути задоволеною, оскільки розрахунок конкретної суми належить до компетенції відповідача, тому суд не може підміняти собою орган владних повноважень щодо питань, які належать до його компетенції.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У відповідності до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог. На думку суду, належним способом захисту порушеного права позивача є зобовязання ГУНП в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу в разі втрати працездатності поліцейського у звязку із встановленням ІІ групи інвалідності.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині невиплати одноразової грошової допомоги задовольнити частково та визнати неправомірними дії Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського та зобовязати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу в разі втрати працездатності поліцейського у звязку із встановленням ІІ групи інвалідності.

Щодо позовних вимог про ненарахування та невиплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, суд зазначає таке.

Як судом установлено вище, ОСОБА_2 з 24.09.1996 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ та з 07.11.2015 по 22.06.2016 в лавах Національної поліції (арк. спр. 11, 20-21).

Також судом установлено, що ОСОБА_2 наказом АТЦ при СБУ від 25.06.2015 № 176 включено до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпечення її проведення з 12.06.2014, наказом АТЦ при СБУ від 17.11.2015 № 321 ОСОБА_2 виключено зі складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпечення її проведення з 07.11.2015. Наказом АТЦ при СБУ від 07.12.2015 № 341 ОСОБА_2 включено до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпечення її проведення з 07.11.2015. Наказом АТЦ при СБУ від 14.07.2017 № 197дск ОСОБА_2 виключено зі складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпечення її проведення з 23.06.2017. Вказані обставини також підтверджуються довідкою Головного управління Національної поліції в Луганській області від 08.08.2017 № А-9439 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (арк. спр. 15, 116-126).

Відповідно до довідки від 26.03.2018 № 384/111/22-2018, виданої Головним управлінням Національної поліції в Луганській області, грошове забезпечення позивача у листопаді 2015 року (за період з 07.11.2015 по 30.11.2015) становило 5040,00 грн, у грудні 2015 року 6300,00 грн, у січні 2016 року 6300,00 грн. Грошове забезпечення позивачу за вказані місяці сплачено, однак не сплачена винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції (арк. спр. 61).

Щодо наявності підстав для нарахування та виплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 по 20.01.2016 суд зазначає таке.

Для врегулювання спірних відносин необхідно застосувати: Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIІI Про Національну поліцію (далі - Закон № 580); постанову Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій, яка діяла до 21.01.2016 (далі - Постанова № 24); Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затверджені наказом Міністерства оборони України від 02 лютого 2015 року № 49, які діяли до 18.03.2016 (далі Порядок № 49); наказ Міністерства внутрішніх справ України від 23.07.2014 № 719 Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України (далі Наказ № 719); постанову Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції (далі Постанова № 988); постанову Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 № 18 Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 38) (далі Постанова № 18), наказ Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, який діяв до 13.12.2016 (далі Наказ № 499); наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 259 Про затвердження Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій (далі Наказ № 259).

Пунктом 1 Постанови № 24 встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень.

Винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров'я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

Пунктом 1 Постанови № 988 установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Оскільки наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» набрав чинності 27.05.2016, до спірних правовідносин слід застосувати норми Наказу № 499.

Пунктом 3 Наказу № 499, яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (аналогічні за змістом положення містяться в пункті 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799, який набрав чинності 27.05.2016 (далі Порядок № 260).

Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою Наказом № 499, зокрема, визначено, що:

- при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата (підпункт 1.7);

- грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право (підпункт 1.12).

Аналогічні за змістом положення містяться в пунктах 9, 11 Порядку № 260.

Відповідно до змісту пункту 1 Постанови № 24 винагорода повинна нараховуватись виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинна становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень.

Пунктом 1 Постанови № 18 установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень. Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 259 затверджено Інструкцію про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій (далі Інструкція № 259), а також визначено, що цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських.

Постанова № 18 набрала чинності 21.01.2016 внаслідок чого Інструкція № 259 застосовується до спірних правовідносин з 21.01.2016.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Інструкції № 259 поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах, під час проведення АТО та інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода:

1) за час перебування в межах визначеної зони (району) проведення воєнного конфлікту чи АТО, інших заходів в умовах особливого періоду в розмірі 1200 гривень, у розрахунку на місяць;

2) у разі безпосереднього зіткнення (взаємного вогневого контакту), потрапляння під обстріли, відбиття збройного нападу на обєкти, що охороняються поліцейськими, звільнення таких обєктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою в розмірі 4200 гривень, у розрахунку на місяць.

Обрахунок проводиться шляхом ділення розміру винагороди на кількість календарних днів у місяці та множення на кількість днів безпосередньої участі (пункт 2 розділу ІІІ Інструкції № 259).

Відповідач обґрунтовує правомірність невиплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за спірний період тим, що порядок виплати винагороди за участь в антитерористичній операції поліцейським передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 38). Крім того, вважає, що постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» та наказом Міністерства оборони України від 02.02.2015 № 49 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» регламентувався порядок виплати винагороди за участь в антитерористичній операції міліціонерам, який не поширюється на поліцейських.

Суд відхиляє ці доводи відповідача з огляду на таке.

Правоохоронні органи - державні органи, що на підставі законодавства держави здійснюють правоохоронну (правозастосовну та правозахисну) діяльність.

Діяльність правоохоронних органів спрямована на забезпечення законності і правопорядку, захист прав та інтересів громадян, соціальних груп, суспільства і держави, попередження, припинення правопорушень, застосування державного примусу або заходів громадського впливу до осіб, які порушили закон та правопорядок.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 580 національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За приписами статті 2 Закону № 580 завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Отже, Національна поліція є правоохоронним органом. Постановою № 24 визначено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції особам рядового та начальницького складу правоохоронних органів виплачується винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції у відсотках місячного грошового забезпечення.

Наведеними вище наказами Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 25.06.2015 № 176, від 17.11.2015 № 321, від 07.12.2015 № 341, від 14.07.2017 № 197дск та довідкою Головного управління Національної поліції в Луганській області від 08.08.2017 № А-9439 підтверджується, що позивач, зокрема, в період з 07.11.2015 по 23.06.2017 брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, проходив службу у Головному управлінні Національної поліції у Луганській області, яке є правоохоронним органом.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на лист УПД ГУНП в Луганській області від 15.03.2018 № 665/111/21-2018 (арк. спр. 58) на підтвердження відсутності доказів фактичної участі позивача у проведенні антитерористичної операції, з огляду на таке.

Розділом ІІ п. 5 наказу Міністерства оборони України від 02.02.2015 № 49 «Про особливості виплати винагороди військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України); перебувають у районі проведення АТО.

При цьому, в матеріалах справи наявна довідка Головного управління Національної поліції в Луганській області від 08.08.2017 № А-9439, яка підписана заступником начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області ОСОБА_5, та яка має відповідну печатку, з якої вбачається, що позивач, зокрема, в період з 07.11.2015 по 23.06.2017 дійсно приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області. Вказана довідка видана саме на підставі наказів першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 25.06.2015 № 176, від 17.11.2015 № 321, від 07.12.2015 № 341, від 14.07.2017 № 197дск (арк. спр. 15).

На думку суду, вищезазначена довідка є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 73 КАС України щодо безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області.

Вказана довідка видана відповідачем, а тому в судовому засіданні не потребує дослідження судом додаткових доказів перебування позивача у підпорядкуванні керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України) та перебування позивача у районі проведення АТО.

На підставі наведених норм законів та встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку про те, що винагорода за участь в антитерористичної операції позивачеві повинна була виплачуватися за спірний період, а саме з 07.11.2015 по 31.01.2016.

Відповідно до довідки від 26.03.2018 № 384/111/22-2018, виданої Головним управлінням Національної поліції в Луганській області, грошове забезпечення позивача у листопаді 2015 року (за період з 07.11.2015 по 30.11.2015) становило 5040,00 грн, у грудні 2015 року 6300,00 грн, у січні 2016 року 6300,00 грн. Грошове забезпечення позивачу за вказані місяці сплачено, однак не сплачена винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції (арк. спр. 61).

Відповідно до довідки Старобільського відділу поліції ГУНП в Луганській області від 14.03.2018 № 4169/111/43-2018 ОСОБА_2 у період з 07.11.2015 по 31.01.2016 перебував у відпустці з 04.12.2015 по 17.12.2015, на лікарняному не перебував (арк. спр. 59).

Враховуючи, що відповідно до наказів АТЦ при СБУ від 25.06.2015 № 176, від 17.11.2015 № 321, від 07.12.2015 № 341, від 14.07.2017 № 197дск ОСОБА_2 залучено до безпосередньої участі в антитерористичній операції на території Луганської області з 07.11.2015 по 23.06.2016, то винагорода позивачу за участь в антитерористичної операції повинна була сплачуватись за весь спірний період.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо ненарахування ОСОБА_2 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 не ґрунтується на вимогах закону, а тому є неправомірними.

Таким чином, розмір винагороди за безпосередню участь в АТО, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 повинна становити за листопад 2015 року (за період з 07.11.2015 по 30.11.2015) 5040,00 грн, за грудень 2015 року 3454,83 грн (6300 грн / 31 добу х 17 діб), за січень 2016 року 4490,31 грн, у тому числі: (за період з 01.01.2016 по 20.01.2016) 4064,51 грн (6300,00 грн / 31 добу х 20 діб), (за період з 21.01.2016 по 31.01.2016) 425,80 грн (1200,00 грн / 31 добу х 11 діб), а всього за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 12985,14 грн.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 «Бурдов проти Росії»).

Таким чином, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

З урахуванням наведеного суд вважає позовні вимоги щодо ненарахування та невиплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 у розмірі 14653 грн частково обґрунтованими, а тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України в пункті 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України зобов'язаний виплатити позивачеві винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції, утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 139 КАС України не проводиться.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського.

Зобовязати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) одноразову грошову допомогу в разі втрати працездатності поліцейського у звязку із встановленням ІІ групи інвалідності.

Визнати неправомірними дії Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування ОСОБА_2 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 по 31.01.2016.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області (адреса: вул. Партизанська, 16, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404, ) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за листопад 2015 року (за період з 07.11.2015 по 30.11.2015) 5040,00 грн, за грудень 2015 року 3454,83 грн, за січень 2016 року: (за період з 01.01.2016 по 20.01.2016) 4064,51 грн, (за період з 21.01.2016 по 31.01.2016) 425,80 грн, а всього за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 у розмірі 12985,14 грн (дванадцять тисяч девятсот вісімдесят пять грн 14 коп.) з відрахуванням установлених законом податків та інших обовязкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 02 травня 2018 року.

Суддя ОСОБА_6