Справа № 826/19094/16
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 квітня 2018 року 15:00 № 826/19094/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників сторін: від позивача - Сидорук Т.Г., Ганган В.Г., від відповідача - Белзецька Т.Л. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомзакритого акціонерного товариства «Лісова Крамниця»
додержавної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Закрите акціонерне товариство «Лісова Крамниця» (далі - позивач/ ЗАТ «Лісова крамниця») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до державної податкової інспекції у Святошинському Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач/ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якій просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.06.2016 №, №.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що висновки контролюючого органу, на яких ґрунтуються оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки позивачем своєчасно сплачувалось грошове зобов'язання по орендній платі за землю.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв'язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між закритим акціонерним товариством «Лісова крамниця» та Київською міською державною адміністрацією укладено договір від 26.01.1999 на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди.

Співробітниками державної податкової інспекції у Святошиснькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено камеральну перевірку своєчасності сплати орендної плати за землю до бюджету за період з 27.02.2015-21.04.2016.

Перевіркою встановлено порушення ЗАТ «Лісова крамниця» термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання по орендній платі протягом строків, визначених п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України у розмірі 64226,05 грн.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Святошиснькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві складено акт від 19.05.2016 №279/26-57-12-03-09 (далі по тексту - акт перевірки) та прийняті податкові повідомлення рішення:

- від 13.06.2016 №, яким за порушення позивачем граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 61273,25 грн., нарахрвано ЗАТ «Лісова крамниця» штраф у сумі 12254,65 грн., що складає 20% від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов'язання;

- від 13.06.2016 №, яким за порушення позивачем граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 2952,8 грн., нарахрвано ЗАТ «Лісова крамниця» штраф у сумі 590,56 грн., що складає 20% від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов'язання.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998р. №161-XIV (надалі - №161-XIV) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

У розумінні пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (надалі - ПКУ) плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПКУ орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу XIII Податкового кодексу України.

Відповідно до пп.266.7.5 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об'єкта/об'єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Пунктами 288.2-288.4 ст.288 Податкового кодексу України передбачено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас нормою п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України, що визначає строки сплати плати за землю (орендної плати за землю, земельного податку), встановлено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до п. 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, ЗАТ «Лісова крамниця» подано до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві декоарацію з плати за землю із самостійно визначеним грошовим зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб в розмірі 98436,43 грн. (8202,98 щомісячно).

Відповідно до наявних платіжних доручень, задекларована сума була сплачена позивачем в повному обсязі: квитанція від 24.02.2015 №ПН4981 на суму 8202,98 грн.; від 24.03.2015 №ПН4064 на суму 8202,98 грн., від 21.04.2015 №ПН2131 на суму 8202,98 грн., від 25.05.2015 №РК02293 на суму 8202,98 грн., від 25.06.2015 №ПН1691 на суму 8202,98 грн., від 23.07.2015 №ПН2401 на суму 8202,98 грн., від 20.08.2015 №ПН1627 на суму 8202,98 грн., від 23.09.2015 №ПН671 на суму 8202,98 грн., від 23.10.2018 №ПН2544 на суму 8202,98 грн., від 25.11.2015 №ПН1831 на суму 8202,98., від 15.12.2015 №ПН2222 на суму 8202,98 грн., квитанція від 22.01.2016 №ПН3644 на суму 8202,98 грн.

У поданих податкових деклараціях з плати за землю за 2016 рік, закритим акціонерним товариством «Лісова крамниця» задекларовано грошове зобов'язання з орендної плати за земельну ділянку в розмірі 144538,91 грн. (12044,91 грн. щомісячно).

Отже, аналізуючи зазначені платіжні доручення, вбачається сплата ЗАТ «Лісова крамниця» самостійно визначеного грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб у встановлений п. 287.3 статті 287 Податкового кодексу України.

Разом з тим, у своїх запереченнях державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, вказує, що згідно з даними картки особового рахунку станом на 26.02.2015 за позивачем обліковувалась недоїмка на суму 53878,32, яка погашалась відповідними платіжними дорученнями.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Всупереч вищезазначеним нормам відповідачем не було надано жодних доказів, які б свідчили про наявність у позивача такої заборгованості станом на момент перерахування позивачем грошових коштів у відповідності до платіжних доручень, яка була погашена за рахунок останніх, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано, відтак, суд виходить з того, що контролюючим органом безпідставно не включено грошові кошти, сплачені згідно з вказаними платіжними дорученнями, до зобов'язань з орендної плати з юридичних осіб, як наслідок, зроблені необґрунтовані висновки про порушення позивачем строків сплати єдиного внеску.

Ухвалою від 26.12.2017 суд витребовував від державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві розрахунок сум нарахованих закритому акціонерному товариству "Лісова крамниця" за кожною підставою нарахування (рішення або декларація) сум з зазначенням:

1). підстави нарахування (рішення або декларація), номер та дата документа;

2). суми нарахування;

3). граничної дати сплати нарахованої суми за кожною підставою;

4). дати фактичної сплати (зарахування коштів на сплату);

5). номер та дату документа, яким проведено (зараховано) оплату зобов'язання;

6). кількість днів прострочення зобов'язання;

7). суму нарахованої пені (штрафних санкцій)

8). номер та дату рішення про застосування штрафних санкцій.

Однак, контролюючим органом проігноровані вимоги суду, витребуванні докази не були надані.

Отже, матеріали справи не містять жодних доказів правомірності нарахування позивачу штрафних санкцій за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання, за таких обставин суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 13.06.2016 № та № підлягають скасуванню.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36 від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Закритого акціонерного товариства "Лісова Крамниця" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 13.06.2016р. № , .

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 26.04.2018.

Суддя С.К. Каракашьян