Справа № 808/3932/16
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 квітня 2018 року

м. Київ

справа №808/3932/16

адміністративне провадження №К/9901/37948/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2017 (суддя - Дадим Ю.М.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС.НАФТА" (далі - ТОВ "ТРАНС.НАФТА") до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

21.08.2017 ОДПІ звернулась до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22.02.2017.

Одночасно відповідач заявив клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги, обґрунтоване майновим станом (обмежене фінансування бюджетної установи), як підстава для продовження процесуальних строків для усунення недоліків поданої первинної апеляційної скарги, але яка була визнана судом неповажною, внаслідок чого зазначена апеляційна скарга була повернута (ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2017).

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20.09.2017 залишив апеляційну скаргу ОДПІ без руху, оскільки апеляційна скарга подана з порушенням строку, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону на дату подання апеляційної скарги), а вказані обставини про поновлення поновлення строку апеляційного оскарження є неповажними, свідчать лише про факт повторного звернення з апеляційною скаргою. Цією ж ухвалою суд запропонував скаржнику протягом тридцяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надати заяву про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням підстав пропуску строку.

У строк, встановлений судом, відповідач надав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій навів обставини, а саме, блокування органом держаної казначейської служби рахунку ОДПІ у зв'язку із безспірним списанням коштів, що обмежило ОДПІ у можливості сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі під час первинного звернення із апеляційною скаргою до суду.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11.12.2017 відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі частини четвертої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОДПІ подала до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 11.12.2017.

На обґрунтування касаційної скарги ОДПІ наводить аналогічні обставини, якими було обґрунтовано клопотання про продовження процесуальних строків для усунення недоліків апеляційної скарги, встановлених ухвалою ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2017.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 26.03.2018 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОДПІ та ухвалою від 12.04.2018 визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи у порядку письмового провадження.

Позивач не реалізував процесуальне право щодо подання відзиву на касаційну скаргу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції виходив з відсутності поважних підстав для поновлення строку, оскільки відповідач фактично не обґрунтував факт відсутньої можливості та наявність непереборних обставин, що унеможливили звернення до суду з апеляційною скаргою повторно у строк, встановлений законом. Наведені доводи на обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження стосуються обставин, які існували під час подання первинної апеляційної скарги до суду.

Згідно з частиною шостою статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону на дату подання апеляційної скарги) повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

За змістом частин другої, четвертої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України вирішення питання про відкриття апеляційного провадження обумовлено, зокрема, відповідністю апеляційної скарги вимогам статті 187 цього Кодексу та строками її подання.

Відповідно до положень абзаців другого, третього частини четвертої статті 189 зазначеного Кодексу, в разі якщо строк на звернення з апеляційною скаргою пропущено з причин, які не визнані судом поважними, або в разі якщо апеляційна скарга подана суб'єктом владних повноважень після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного рішення (незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження), суддя-доповідач відмовляє у відкриття апеляційного провадження.

Суд поновлює або продовжує процесуальний строк, якщо визнає поважною причину пропуску такого строку.

Причина пропуску строку може бути визнана поважною, якщо, зокрема: 1) існували об'єктивні (незалежні від особи, яка має вчинити процесуальну дію) обставини, які унеможливлювали або ускладнювали вчинення процесуальної дії у визначений законом або судом строк; 2) ця обставина виникла протягом процесуального строку, який пропущено; 3) об'єктивно нездоланна обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Звертаючись 21.08.2017 до апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою повторно та заявляючи клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, ОДПІ послалось, зокрема, на те, що 01.08.2017 суд апеляційної інстанції ухвалою від 01.08.2017 повернув апеляційною скаргу у зв'язку з тим, що суд визнав неповажною обставини щодо обмеженого фінансування бюджетної установи. У клопотанні, наданого на виконання вимог ухвали суду від 20.09.2017 про залишення апеляційної скарги без руху, податковий орган, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначає про блокування рахунку ОДПІ органом державної казначейської служби у зв'язку з безопірним списанням коштів на користь арбітражного керуючого. При цьому відповідач не надає докази на підтвердження того, що вказані обставин існували протягом періоду з моменту повернення первинно поданої апеляційної скарги ухвалою суду від 01.08.2017.

За таких обставин та з огляду на завдання адміністративного судочинства Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд відмовляючи у відкритті апеляційного провадження (ухвала від 11.12.2017) діяв відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України.

Також колегія суддів зазначає, що ДФС та її територіальні органи (органи доходів і зборів) є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов'язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов'язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо не можуть бути підставою для реалізації суб'єктом владних повноважень права на апеляційне/касаційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.

Крім того, у пункті 40 та у пункті 41 справи "Пономарьов проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що "… якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та з підстав, які видаються непереконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду… Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків".

Таким чином, у ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів тощо. Це пов'язано з тим, що держава має дотримуватись раніше згаданого принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов'язків, встановлених нею ж.

Наведене спростовує доводи касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 349, статті 350, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна