Справа № 185/5814/17(2-а/185/333/17)
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2018 року справа № 185/5814/17(2-а/185/333/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю. Юрко І.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2017 р. (суддя Бондаренко В.М.) у справі № 185/5814/17(2-а/185/333/17) за позовом ОСОБА_1 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови в призначенні йому пенсії з 24.02.2017 року за віком відповідно до ст. 26, частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком;

- зобов'язати Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити йому пенсію за віком на загальних підставах з дати звернення з заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 26, з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, провести перерахунок та виплату різниці між фактично отриманою та призначеною пенсією. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано дії Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 з 24.02.2017 року пенсії за віком відповідно до ст. 26, частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком - протиправними. Зобов'язано Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на загальних підставах з дати звернення з заявою про призначення пенсії, тобто з 24.02.2017 року, відповідно до ст. 26, з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, та провести перерахунок та виплату різниці між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Відповідач, не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач з 22 жовтня 2002 року перебуває на обліку в Павлоградському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно із ст.43 Закону України від 9 липня 2003 року №1058 "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, який здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що позивачу відповідно до статті 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначена пенсія за віком, яка перераховувалася з набранням чинності 1 січня 2004 року Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Отже, в даному випадку позивачем реалізовано право на призначення пенсії за віком.

24.02.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням комісії щодо розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій при Павлоградському ОУПФУ Дніпропетровської області позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно до його заяви від 24.02.2017 року, про що повідомлено листом від 1.03.2017 року № 3747/05/18.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що пенсія позивачеві була призначена на пільгових умовах відповідно до 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач звернувся вперше, дії відповідача щодо відмови в призначенні йому пенсії з 24.02.2017 року за віком відповідно до ст. 26, ч. 2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком є протиправними.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Умови і порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлюються Законом України „Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і іншими законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України „Про пенсійне забезпечення", яка діяла на час призначення позивачу пенсії, передбачалося види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Статтею 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено такі види пенсій: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до розділу II (трудові пенсії) Закону України „Про пенсійне забезпечення" визначено кола осіб, які мають право на пенсію зі зменшенням пенсійного віку.

Таким чином, чинним на час призначення позивачу пенсії законодавством було визначено коло працівників, яким призначається пенсія за віком зі зменшенням пенсійного віку встановленого статтею 12 Закону України „Про пенсійне забезпечення", в якій також як і в статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачалося право чоловіків на пенсію за віком після досягнення 60 років.

З аналізу норм ст.ст. 9, 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" випливає, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміною виду пенсії, що визначені статтею 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Станом на час призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах (зі зниженням пенсійного віку) пенсійне забезпечення громадян здійснювалось відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Пенсія за віком на загальних підставах та пенсія за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку розраховується відповідно до Закону № 1058, а Закон України "Про пенсійне забезпечення" визначає лише право особи на пільгову пенсію.

З урахуванням викладеного, доводи позивача про те, що призначена йому пенсія на пільгових умовах у відповідності до статті 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не вважається пенсією за віком у розумінні Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - є неспроможними.

Помилковими також є твердження позивача про те, що пенсія зі зниженням віку Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не передбачена, оскільки право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку передбачалося як Законом України „Про пенсійне забезпечення" (для осіб, які мали право на пенсію на пільгових умовах), так і пп.3 п. 2 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Приписами Закону України „Про пенсійне забезпечення" і Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія за віком може призначатись як на загальних, так і на пільгових та спеціальних юридичних підставах. При цьому, під пільговим пенсіонуванням законодавець розуміє можливість вийти на пенсію за віком або в молодшому віці за загальної незмінної тривалості трудового стажу, або за одночасним зниженням вимог до віку і тривалості трудового стажу.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що в даному випадку у позивача відсутні підстави для призначення пенсії за віком, оскільки він претендує на пенсію в межах одного виду, а отже і відсутні підстави здійснювати призначення вже раніше призначеної пенсії та всі пов'язані з призначенням пенсії нарахування.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов помилкового висновку щодо задовлення позовних вимог, оскільки позивач у справі скористався своїм правом на призначення пенсії за віком, яка йому перераховувалася у визначеному Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" порядку, що підтверджується матеріалами пенсійної справи, відсутні законодавчо визначені підстави вдруге призначати позивачу за його заявою пенсію за віком у відповідності до статті 26, частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Крім того, колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої інстанції на позицію, викладену Верховним Судом України в постанові від 31.05.2015 року у справі №21-612а14, з огляду на те, що правовідносини, які виникли в даному випадку, є відмінними, ніж розглянуті Верховним Судом України, оскільки в справі, що розглядалась Верховним Судом України, особі була призначена пенсія за вислугу років, призначену відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а за призначенням пенсії за віком за Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" така особа звернулась вперше, тобто особі було призначено інший вид пенсії за іншим законом.

Позивачу у даній адміністративній справі вже призначена пенсія за віком, яка була належним чином неодноразово перерахована відповідно до Закону №1058-ІV, та позивач просить знову призначити йому пенсію за віком на підставі Закону №1058-ІV.

Відповідно до ч.1, 2, 4 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень в повному обсязі доведено правомірність своїх дій щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком, оскільки цей вид пенсії вже був йому раніше призначений, а тому колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Суд першої інстанції невірно та не у достатньому обсязі встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з невірним застосуванням норм права, що відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - задовольнити.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2017 р. у справі № 185/5814/17(2-а/185/333/17) - скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволені позову ОСОБА_1 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційного перегляду набирає законної сили 12.03.2018 року та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко