Справа № 808/2164/17
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року о 17 год. 33 хв.Справа № 808/2164/17 Провадження №СН/808/1/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Лазаренка М.С.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко Ю.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа підприємець ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ Держпраці), в якому позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 20.01.2017 №33.

Ухвалою суду від 05.02.2018 призначено підготовче судове засідання на 27.02.2018.

Ухвалою суду від 27.02.2018 відкладено підготовче судове засідання на 15.03.2018.

Ухвалою суду від 15.03.2018 відповідно підготовче судове засідання на 19.04.2018.

Впідготовчому судовому засіданні 19.04.2018, за згодою сторін, закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем перевірка додержання позивачем вимог законодавства про працю була проведена без дотримання вимог чинного законодавства України, оскільки позивача у встановленому законодавством порядку не було повідомлено про початок проведення такої перевірки. Зазначає, що позивачем не отримувався ані акт складений за результатами проведеної перевірки, ані оскаржуване рішення про накладення штрафу. Позивач зазначає, що про накладення на нього штрафу в розмірі 32000 грн. йому стало відомо вже від органів Державної виконавчої служби. Вважає, що такими діями відповідач фактично позбавив позивача права надавати пояснення щодо виявлених порушень та брати участь під час розгляду справи щодо виявлених порушень.

Крім того, представник позивача вказував на ту обставину, що відповідачем також було складено акт перевірки та протокол про адміністративне правопорушення. Вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), було направлено на розгляд до Токмацького районного суду, яким постановою від 16.03.2017 визнано винною позивача у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. Зазначає, що незважаючи на те, що рішенням суду позивача притягнуто до відповідальності за виявлене порушення, відповідачем притягнуто позивача вдруге до відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення. Вважає, що накладаючи на позивача стягнення вдруге за одне і те саме порушення, відповідачем порушено приписи статті 61 Конституції України.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що відповідачем в порядку встановленому чинним законодавством України проведено перевірку додержання ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю та встановлено, що позивач допускає порушення законодавства про працю, а саме заробітна плата з травня 2016 по листопад 2016 нараховувалась та виплачувалась найманим працівникам із розрахунку мінімальної заробітної плати, як за просту некваліфіковану працю, що є порушення ст.96 КЗпП України «Тарифна система оплати праці». Представник відповідача вказував на те, що позивач належним чином повідомлявся про проведення перевірки так і про дату, час та місце розгляду справи про виявлені порушення, проте, правом на участь у розгляді справи не скористався, що зумовило прийняття рішення без його участі. Також, відповідач вказував на те, що наявність в діях позивача порушень законодавства про працю підтверджується також рішенням Токмацького районного суду Запорізької області. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, встановив наступні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що 01 листопада 2016 року ГУ Держпраці у Запорізькій області, у звязку з надходженням згоди Держпраці України від 28.10.2016 №10841/4.1/4.2-ДП-16, видано наказ №1529 про призначення позапланової перевірки, серед іншого ФОП ОСОБА_1 (а.с.37, т.1).

26 грудня 2016 року ГУ Держпраці у Запорізькій області видано направлення на проведення перевірки №1299, в якому доручено провести у період з 28.12.2016 по 30.12.2016 перевірку з питань укладання трудового договору; оплати праці; використання праці неповнолітніх (а.с.42, т.1).

29 грудня 2016 року ГУ Держпраці у Запорізькій області проведено позапланову перевірку додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено Акт перевірки №08-11-0022/1258 (а.с.43-51, т.1).

За результатами проведеної перевірки встановлено, що станом на 29.12.2016 ФОП ОСОБА_1 порушує законодавство про працю, а саме: заробітна плата працівникам ОСОБА_4 (водій), ОСОБА_5 (водій), ОСОБА_6 (водій), ОСОБА_7 (водій), ОСОБА_8 (диспетчер), ОСОБА_9 (водій, звільнений 21.10.2016) з травня 2016 по листопад 2016 нараховувалась та виплачувалась із розрахунку мінімальної заробітної плати, як за просту не кваліфіковану працю, що є порушення статті 96 КЗпП України «Тарифна система оплати праці» згідно якої «Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати» та порушення ч.3 ст.6 Закону України №108.

29 грудня 2016 року головним державним інспектором з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_10 видано припис №08-11-0022/0647, яким приписано вжити заходи щодо усунення порушення вимог статті 96 КЗпП України та ч.3 ст.6 ЗУ №108 (а.с.56, т.1).

Крім того, 29 грудня 2016 року головним державним інспектором з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_10 складено протокол про адміністративне правопорушення №08-11-0022/0488, за вчинення правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.57, т.1).

20 січня 2017 року ГУ Держпраці у Запорізькій області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №33, якою на позивача накладено штраф у розмірі 32000,00 грн., на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України та Порядку про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (а.с.66, т.1).

Позивач, не погодившись з правомірністю притягнення до відповідальності на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови став висновок відповідача про порушення позивачем вимог статті 96 КЗпП України та ч.3 ст.6 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до приписів статті 96 КЗпП України системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників.

Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики).

Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Схема посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, формується на основі:

мінімального посадового окладу (тарифної ставки), встановленого Кабінетом Міністрів України;

міжпосадових (міжкваліфікаційних) співвідношень розмірів посадових окладів (тарифних ставок) і тарифних коефіцієнтів.

Мінімальний посадовий оклад (тарифна ставка) встановлюється у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або органом, уповноваженим власником, згідно з професійними стандартами (кваліфікаційними характеристиками) за погодженням із виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Вимоги до кваліфікаційних та спеціальних знань працівників, їх завдання, обовязки та спеціалізація визначаються професійними стандартами або кваліфікаційними характеристиками професій працівників.

Порядок розроблення та затвердження професійних стандартів визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок розроблення та затвердження кваліфікаційних характеристик визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері праці та соціальної політики.

Колективним договором, а якщо договір не укладався - наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, виданим після погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), а в разі відсутності первинної профспілкової організації - з вільно обраними та уповноваженими представниками (представником) працівників, можуть встановлюватися інші системи оплати праці.

Аналогічні положення закріплені і в частині 3 статті 6 Закону України «Про оплату працю».

З матеріалів адміністративної справи встановлено та не заперечувалось представниками сторін, що ФОП ОСОБА_1 заробітна плата найманим працівникам ОСОБА_4 (водій), ОСОБА_5 (водій), ОСОБА_6 (водій), ОСОБА_7 (водій), ОСОБА_8 (диспетчер), ОСОБА_9 (водій, звільнений 21.10.2016) з травня 2016 по листопад 2016 нараховувалась та виплачувалась із розрахунку мінімальної заробітної плати, що підтверджується наданими до матеріалів справи трудовими договорами (а.с.16-21, т.1).

Відповідно до ч.1 ст.41 КУпАП порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України «Про звернення громадян», або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - субєктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд зазначає, що постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 16.03.2017 по справі №328/153/17 (провадження №3/328/145/17), встановлено наявність в діях ФОП ОСОБА_1 порушень вимог статті 41 КЗпП України, у звязку з чим вказані обставини не досліджуються судом під час розгляду даної справи.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (далі Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообовязкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з пп.6 п.4 Положення №96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

У відповідності до зазначених норм Головному управлінню Держпраці у Запорізькій області делеговано повноваження щодо здійснення на території Запорізької області державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (абз.3 п.1, пп.5 п.4 Положення про Головне управління Держпраці у Запорізькій області).

На момент проведення позапланового контрольного заходу процедура проведення Державною інспекцією України з питань праці (правонаступник - Державна служба України з питань праці) та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці визначалась Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 №390, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 року за №1291/21603 (далі Порядок №390), який регламентує відповідну процедуру при здійсненні органами Держпраці повноважень, визначених Конвенціями Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року №1985-IV, та №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року №1986-IV, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2010 року №1059 «Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності субєктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю)», Положенням про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №386.

Відповідно до п.2 Порядку №390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обовязків мають повноваження державного інспектора з питань праці (Інспектора).

Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності субєкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» підставами для здійснення позапланових заходів є, серед іншого, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоровю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

За змістом пункту 3 Порядку №390 позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення субєктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Відповідно до частини 5 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику субєкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб'єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Так, позивач в позовній заяві вказував на те, що його не було належним чином повідомлено про проведення перевірки, проте, такі доводи були спростовані в ході розгляду адміністративної справи, з огляду на наступне.

Допитаний в судовому засіданні позивач ФОП ОСОБА_1 пояснив, що про проведення перевірки він повідомлявся, зокрема вказував, що про проведення перевірки його повідомила його дружина, якій було вручено направлення на проведення перевірки. Разом з тим, оскільки позивач на той час знаходився у рейсі він не мав змоги самостійно приймати участь у проведенні перевірки та попрохав свою знайому ОСОБА_11 передати інспектору ГУ Держпраці у Запорізькій області документи необхідні для проведення перевірки, що і було зроблено останньою.

Відповідно до пункту 7 Порядку №390 за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Згідно частини 6 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Відповідно до частини 7 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом пяти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом, також звертається у порядку та строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття до субєкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом.

Суд зазначає, що в ході допита ФОП ОСОБА_1 в якості свідка ним було повідомлено та підтверджено, що ОСОБА_11, яку він уповноважив надати документи інспектору ГУ Держпраці у Запорізькій області, повідомляла його телефоном про складання акту перевірки, один примірник якого було надано громадянці ОСОБА_11 для передачі ФОП ОСОБА_1В, та встановлення порушень. При цьому, позивач вказував на те, що його було повідомлено, що за встановлені порушення йому необхідно буте сплатити штраф в розмірі 510 грн.

Також, та обставина, що позивач був повідомлений про результатами проведеної перевірки підтверджується наданою до матеріалів справи відповіддю на припис, в якій позивачем було повідомлено ГУ Держпраці у Запорізькій області про усунення порушень вимог статті 96 КЗпП України (а.с.58, т.1).

Крім того, надані позивачем, в якості свідка пояснення щодо проведення перевірки та відображення її результатів, були підтвердженні показами двох інших свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10, які повідомили, що дійсно під час проведення позапланової перевірки всі документи необхідні для проведення перевірки надавались інспектору Єрохіною Н.О., яка була уповноважена на такі дії позивачем.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач був належним чином повідомлений про проведення перевірки, проте, правом на самостійну участь у проведенні перевірки не скористався.

Також, суд вважає за необхідне вказати і на ту обставину, що оскільки позапланову перевірку фактично було проведено та прийнято рішення за результатами проведеної перевірки, зокрема постанову від 20.01.2017 №33, то належним способом порушеного права є саме оскарження результатів такої перевірки, а не дій по її проведенню.

Суд зазначає, що частиною 2 статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі Порядок №509), який визначає механізм накладення на субєктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

Відповідно до пункту 3 Порядку №509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Згідно пункту 7 Порядку №509 справа розглядається за участю представника субєкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Пунктом 8 Порядку №509 розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

За таких обставин, виходячи з системного аналізу приписів частини 2 статті 265 КЗпП України та приписів Порядку №509, суд дійшов висновки, що вищевказані нормативно правові акти містять імперативний припис, який зобовязує орган Держпраці застосувати до субєкта господарювання штрафні санкції у разі підтвердження факту недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці.

Стосовно посилань про протиправність притягнення позивача двічі до відповідальності одного і того виду за одне і те саме порушення, суд зазначає наступне.

Як визначено у статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Судом встановлено, що постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 16.03.2017 по справі №328/153/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП та піддано ОСОБА_1 адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 510,00 грн.

В свою чергу постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 20.01.2017 №33, ФОП ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 32000,00 грн., на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України.

Тобто, в даному випадку до позивача застосовано два різні види юридичної відповідальності, що не суперечить Конституції України.

Водночас судд роз'яснює, що статтею 51 Цивільного Кодексу України закріплено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Оскаржуваною постановою ГУ Держпраці ФОП ОСОБА_1 притягнуто до фінансової відповідальності за те, що, як суб'єкт підприємницької діяльності, він порушує законодавство про працю, а саме недотримується мінімальних державних гарантій в оплаті праці, тим самим не лише ухиляється від обов'язку щодо сплати податків до бюджету, а й порушує конституційні права робітників.

Адже згідно статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

При чому в частині 3 цієї ж статті чітко визначено, що штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Чинний Податковий кодекс України містить визначення штрафної санкції (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Отже, штраф, який накладений відповідачем на позивача, є фінансовою санкцією у сфері законодавства про працю, застосованою саме до суб'єкта підприємницької діяльності, тобто є іншим видом відповідальності, ніж штрафом за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого Кодексом України про адміністративні правопорушення.

На переконання суду, притягнення до відповідальності за ч.3 ст.41 КУпАП здійснюється відносно керівника субєкта господарювання директора, на якого чинним законодавством покладено обовязок щодо дотримання законодавства, серед іншого і в частині належного оформлення трудових відносин з найманими працівниками.

В свою чергу за статтею 265 КЗпП України до відповідальності притягається субєкт господарювання/підприємницької діяльності, як окрема одиниця господарювання, а тому не можна вважати притягненням до відповідальності за ч.3 ст.41 КУпАП та ч.2 ст.265 КЗпП України, притягненням до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Також, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що його не було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про прошення ст.96 КЗпП України, а також про прийнтяття оскаржуваної постанови, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами адміністративної справи (а.с.62-70, т.1).

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідач діяв обґрунтовано, тобто з урахування всіх обставин, що мають значення при прийняття рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Фізичної особи підприємця ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 78, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (71700, Запорізька область, м. Токмак, вул. Володимирська, буд.219) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, Запорізька область, м.Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд.25) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення,а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складена та підписана 27.04.2018.

Суддя М.С. Лазаренко