Справа № 826/1404/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 квітня 2018 року № 826/1404/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючого судді Качура І.А., суддів Келеберди В.І., Федорчука А.Б. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Державної служби геології та надр України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третьої особи - публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась Державна служба геології та надр України (далі - позивач, Держгеонадр України) з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №53205018 від 27.12.2016, винесену на підставі виконавчого листа №826/11885/16 від 24.11.2016 виданого Окружним адміністративним судом м. Києва про зобов'язання Державну службу геології та надр України продовжити строк дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672, виданого ВАТ «Київпорт» на 20 років до 05.11.2036 шляхом видачі відповідного наказу, та внести відповідну інформацію до електронної інформаційної бази даних спеціальних дозволів на користування надрами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2016 у виконавчому провадженні № 53205018 винесена з порушенням норм чинного законодавства, є необґрунтованою та передчасною. Також зазначено, що рішення про зобов'язання Державної служби геології та надр України продовжити строк дії та видати спеціальний дозвіл на користування надрами є такими, що виходять за межі повноважень суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.03.2017 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на обґрунтування позовної заяви.

Крім того подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача зазначив, що державний виконавець під час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження діяв у відповідності до норм чинного законодавства та в рамках вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою суду від 20.03.2017 судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - публічне акціонерне товариство «Київський річковий порт» (далі - третя особа, ПАТ «Київський річковий порт»).

Представник третьої особи подав до суду письмові заперечення, в яких проти задоволення позовних вимог заперечував, наголосив на тому, що постанова про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 53205018 прийнята правомірно на підставі заяви про примусове виконання рішення суду від 16.12.2016.

Враховуючи положення частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської А.Л. від 27.12.2016 відкрито виконавче провадження №53205018 з примусового виконання виконавчого листа №826/11885/16, виданого судом 24.11.2016, якою боржника - Державну службу геології та надр України зобов'язано продовжити строк дії спеціального дозволу на користування надрами від 05 листопада 1996 року №672, виданого відкритому акціонерному товариству «Київський річковий порт» на 20 (двадцять) років до 05 листопада 2036 року шляхом видачі відповідного наказу, та внести відповідну інформацію до електронної інформаційної бази даних спеціальних дозволів на користування надрами.

Копія вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2016 разом з супровідним листом від 27.12.2016 №20.1/538/3 отримана боржником (Державною службою геології та надр України) 10.01.2017.

Не погодившись з прийнятою постановою про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2016 у виконавчому провадженні № 53205018, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.

Статтею 4 Закону № 1404-VIII передбачені вимоги до виконавчого документа.

Так, згідно частини першої цієї статті у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

Статтею 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положення частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною п'ятою статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви або повідомлення, передбачених частиною першою цієї статті, отримує в Єдиному державному реєстрі виконавчих документів електронну копію виконавчого документа та виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Судом встановлено, що у серпні 2016 року публічне акціонерне товариство «Київський річковий порт» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної служби геології та надр України, в якому просило:

визнати протиправною бездіяльність Держгеонадр України, яка полягає у нездійсненні дій щодо продовження дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672, виданого відкритому акціонерному товариству «Київський річковий порт»;

зобов'язати Держгеонадр України продовжити дію спеціального дозволу на користування надрами від 05 листопада 1996 року №672, виданого ВАТ «Київський річковий порт» на 20 років до 05.11.2036, шляхом видачі відповідного наказу, та внести відповідну інформацію до електронної інформаційної бази даних спеціальних дозволів на користування надрами.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.09.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016 у справі №826/11885/16, позов задоволено повністю:

визнано протиправною бездіяльність Держгеонадр України (; місцезнаходження: 03680, місто Київ, вулиця Ежена Потьє, 16), яка полягає у нездійсненні дій щодо продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами від 05 листопада 1996 року №672, виданого відкритому акціонерному товариству «Київський річковий порт»;

зобов'язано Державну службу геології та надр України (; місцезнаходження: 03680, місто Київ, вулиця Ежена Потьє, 16) продовжити строк дії спеціального дозволу на користування надрами від 05 листопада 1996 року №672, виданого відкритому акціонерному товариству «Київський річковий порт» на 20 (двадцять) років до 05 листопада 2036 року шляхом видачі відповідного наказу, та внести відповідну інформацію до електронної інформаційної бази даних спеціальних дозволів на користування надрами.

В порядку статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, чинній на час розгляду справи №826/11885/16, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.09.201 у цій справі набрала законної сили.

У зв'язку з цим Окружним адміністративним судом м. Києва 24.11.2016 видано виконавчий лист №826/11885/16.

Суд дослідивши виконавчий документ встановив, що він відповідає вимогам, визначеним частиною першою статті 4 Закону №1404-VIII, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для повернення такого виконавчого документу стягувачу без виконання.

Інших підстав, які слугували б підставою для повернення виконавчого документу стягувачу без виконання позивачем не зазначено.

На підставі заяви ПАТ «Київський річковий порт» від 16.12.2016 №01-29-610, виконавчого листа №826/11885/16, виданого 24.11.2016, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України Думанською А.Л. 27.12.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53205018 щодо примусового виконання виконавчого листа №826/11885/16, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва 24.11.2016 про зобов'язання Державну службу геології та надр України продовжити строк дії спеціального дозволу на користування надрами від 05 листопада 1996 року №672, виданого відкритому акціонерному товариству «Київський річковий порт» на 20 (двадцять) років до 05 листопада 2036 року шляхом видачі відповідного наказу, та внести відповідну інформацію до електронної інформаційної бази даних спеціальних дозволів на користування надрами.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2016 направлена на адресу Державної служби геології та надр України у порядку, встановленому діючим законодавством України, та отримана останньою 10.01.2017 за №310/02/04-17.

За нормами частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Таким чином, державний виконавець законом наділений повноваженнями щодо вжиття відповідних заходів з метою примусового виконання виконавчого документу, зокрема, й винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Суд звертає увагу, що позивач вважає постанову про відкриття провадження такою, що винесена з порушенням чинного законодавства та просить її скасувати посилаючись фактично на незгоду з судовим рішенням у справі №826/11885/16, проте не надав жодних обґрунтованих пояснень, які норми закону були порушені при винесенні постанови від 27.12.2016 про відкриття виконавчого провадження № 53205018.

Отже, з огляду на встановлену дату набрання законної сили судовим рішенням №826/11885/16, та те, що станом на дату відкриття виконавчого провадження рішення суду, яке набрало законної сили не виконано, суд дійшов висновку, що вимога позивача про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, не підлягає задоволенню, оскільки станом на 27.12.2016 у державного виконавця були законні підстави, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для відкриття виконавчого провадження.

При цьому правомірність прийнятого судом рішення, зокрема, про зобов'язання Державної служби геології та надр України продовжити строк дії спеціального дозволу на користування надрами третьої особи не є предметом розгляду в даній справі.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно, враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись вимогами статей 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Державної служби геології та надр України відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В. І. Келеберда

А. Б. Федорчук