Справа № 826/16435/16
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2018 року

Київ

справа №826/16435/16

адміністративне провадження №К/9901/37675/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2016 (суддя Шулежко В.П.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017 (Літвінова Н.М., Ганечко О.М., Коротких А.Ю.)

у справі № 826/16435/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЗО»

до Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЗО» (далі - позивач, ТОВ «АЛЗО») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просило суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.10.2016 № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2016, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017, адміністративний позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 07.10.2016 № та № .

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач процесуальним правом надати письмові заперечення не скористався, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2018 касаційну скаргу було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 05.09.2016 по 09.09.2016, на підставі направлення від 05.09.2016 № 812/26-15-14-04-02, наказу від 02.09.2016 № 5599, відповідно підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України посадовою особою відповідача була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «АЛЗО» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «НЬЮ Фінанс-2016» за період з 01.03.2016 по 31.03.2016, за результатами якої складено акт від 16.09.2016 № 224/26-15-14-04-02/32476518 та зроблено висновок про порушення позивачем вимог: пунктів 1, 2 статті 9, пункту 1 статті 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 44.1, 44.2, статті 44, пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «Алзо» занижено податок на прибуток всього у сумі 941 556 грн..; абзацу «б» пункту 185.1 статті 185, підпункту 186.2.1. пункту 186.2 статті 186, абзацу «б» пункту187.1 статті 187, абзацу «а» пункту 198.1, пунктів 198.2, 198.5, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України та встановлено заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 871 811 грн., в тому числі за квітень 2016 року у сумі 871 811 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 07.10.2016 прийнято податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток всього на суму 1 176 945 в тому числі 941 556 грн. за основним платежем та на 235 389 грн. за штрафними санкціями та № , відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 1 089 764, тому числі 871 811 грн. за основним платежем та на 217 953 грн. за штрафними санкціями.

Як слідує з акту перевірки від 16.09.2016 № 224/26-15-14-04-02/32476518, підставами для визначення позивачу зазначених податкових зобов'язань слугували висновки перевіряючого про неправомірність формування позивачем складу витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським взаємовідносинам із ТОВ «Нью Фінанс-2016», відносини з яким були об'єктом перевірки. На переконання податкового органу, господарські операції із зазначеним контрагентом не мають мети реального настання правових наслідків обумовлених змістом правочинів. Документи надані позивачем до перевірки не підтверджують факт реального здійснення господарських операцій, оскільки контрагентом позивача було штучно зазначено кількість співробітників, підприємство не орендувало обладнання, прилади, механізми для надання позивачу послуг, тобто у ТОВ «Нью Фінанс-2016» відсутні трудові ресурси, основні засоби тощо. При цьому податковий орган посилався на інформацію, отриману від ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області за результатами опрацювання зібраної податкової інформації.

Аналогічними доводами обґрунтована і касаційна скарга податкового органу.

Суд першої інстанції, висновки якого підтримала колегія суддів суду апеляційної інстанції, вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що матеріалами справи підтверджується належним чином та в повному обсязі виконання укладених позивачем зі своїм контрагентом правочинів, а відповідач, як суб'єкт владних повноважень, враховуючи, що висновки викладені в акті податкової перевірки не узгоджуються з нормами матеріального права, не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такою позицією судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладені норми Податкового кодексу України, судами попередніх інстанцій вірно зазначено про існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, фактична сплата грошових коштів контрагенту, в сумі визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит.

Згідно пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. (пункт 44.2 статті 44 Податкового кодексу України).

Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Із зазначених правових норм вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку. Разом з тим, дотримання норм цивільного чи господарського права не означають автоматично реальності вчинення господарської операції. Правильність відображення в податковому обліку господарських операцій відповідно до їх реального змісту повинна здійснюватись виключно на підставі норм податкового законодавства. А відтак, якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображено в укладених платником податків договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Також, згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, між ТОВ «АЛЗО» та ТОВ «Нью Фінанс-2016» підписано договір про виконання робіт від 01 березня 2016 року № 01.03/2016 у відповідності до якого ТОВ «Нью Фінанс-2016» (Виконавець) зобов'язується виконати за завданням ТОВ «АЛЗО» (Замовника) наступну роботу: легування планки, легування стрижня анкерів, легування скоби (надалі - «робота») у строк до 31 березня 2016 року, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи на території Замовника. Виконавець без узгодження з Замовником вправі залучити третіх осіб для виконання робіт, передбачених цим Договором. У разі залучення Виконавцем для виконання робіт за цим Договором третіх осіб, Виконавець несе відповідальність перед Замовником за якість і своєчасність зроблених робіт, виконаних залученими третіми особами в рамках цього Договору, як за свої власні. Прийняття роботи здійснюється згідно Акту надання послуг (по результатам виконаних робіт за місяць).

До перевірки надано акти надання послуг, підписані керівником ТОВ «АЛЗО» ОСОБА_5, та директором ТОВ «Нью Фінанс-2016» ОСОБА_6 Місце складання актів: м. Київ. Загалом акти наданих послуг складені на суму 5 230 864,03 грн., у т.ч. ПДВ - 871 810,67 грн., а також на вказану суму ТОВ «Нью Фінанс-2016» виписані на адресу ТОВ «АЛЗО» податкові накладні.

Розрахунки між підприємствами здійснювалися в безготівковій формі.

Для підтвердження реальності спірних господарських операцій позивачем надано до суду копії наступних документів: договору про виконання робіт від 01 березня 2016 року № 01.03/2016; рахунків на оплату; актів надання послуг/робіт № 127 від 31 березня 2016 року, № 128 від 31 березня 2016 року, № 129 від 31 березня 2016 року, № 130 від 31 березня 2016 року, № 131 від 31 березня 2016 року, № 132 від 31 березня 2016 року, № 133 від 31 березня 2016 року, № 134 від 31 березня 2016 року, № 135 від 31 березня 2016 року; податкових накладних, калькуляцій; листів директора ТОВ «Нью Фінанс-2016» щодо забезпечення доступу найманих працівників підприємства на територію виробничого майданчика позивача та приєднання до електричної мережі для приєднання печі термодіфузіонного легування ПТ-4500, забезпечення проведення інструктажу з особливостей техніки безпеки на виробничому майданчику (вих. від 01 березня 2016 року №№26 та 25); наказу директора ТОВ «АЛЗО» про відрядження його в м. Київ до ТОВ «ВП Промкомплект» з метою здійснення господарської діяльності від 29 березня 2016 року № 12/1.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту та не може ґрунтуватися виключно на податковій інформації, отриманої від податкових органів стосовно контрагента позивача.

При цьому, позивач не несе відповідальності за невідповідність інформації щодо кількості працюючих у контрагента осіб. Формування суб'єктом господарювання податкового кредиту з податку на додану вартість та віднесення сум до складу валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Крім того, сторони умовами договору погодили можливість залучення контрагентом позивача третіх осіб для виконання господарських операцій за вказаним договором.

До видів діяльності позивача за КВЕД належить, зокрема, 28.92 «Виробництво машин і устаткування для добувної промисловості та будівництва», та фактично у періоді, що перевірявся, ТОВ «АЛЗО» займалось реалізацією легованих виробів (планок, скоб, анкерів) та оптовою реалізацією вугілля. Вироби (планки, скоби, анкери), стосовно яких ТОВ «Нью Фінанс-2016» виконувалися роботи по легуванню, реалізовувалися позивачем кінцевим споживачам у складі власної продукції, тобто у господарських прибуткових та оподатковуваних операціях, які були об'єктом оподаткування ПДВ та податком на прибуток.

В матеріалах справи наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку які в своїй сукупності підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом. Зазначені документи, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 44, статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 343, 349, 350 , 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017 у справі № 826/16435/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис) І.А. Васильєва
Судді: (підпис) С.С. Пасічник
(підпис) В.П. Юрченко