Справа № 826/5002/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 квітня 2018 року № 826/5002/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД»
доОдеської митниці Державної фіскальної служби
провизнання протиправним відмови та зобов'язання вчинити дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» (надалі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Одеської митниці ДІС (надалі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Одеської митниці ДФС, оформлену у формі листа №275/10/15-70-61 від 24.01.2017 року, в розрезервуванні грошової застави, що оформлена на підставі попередніх митних декларацій №500060001/2016/012986 від 30.11.2016 р. та №500060001/2016/012987 від 30.11.2016 p. в розмірі 227 898,11 грн. (з яких мито код 020 - 40 626,01 грн., ПДВ код 028 - 187 272,10 грн);

- зобов'язати Одеську митницю ДФС розрезервувати грошову заставу, що оформлена на підставі попередніх митних декларацій №500060001/2016/012986 від 30.11.2016 p. та №500060001/2016/012987 від 30.11.2016 p. в розмірі 227 898,11 грн. (з яких мито код 020 - 40 626,01 грн., ПДВ код 028 - 187 272,10 грн.).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись при цьому на те, що внаслідок завершення митних формальностей в зоні дії Київської митниці ДФС, у відповідача не було законодавчо визначених підстав для не розрезервування коштів, сплачених попередньо в якості фінансової гарантії за попередніми МД на користь первинно визначеної митниці призначення - Одеської митниці ДФС.

Відповідач заперечує по суті заявлених позовних вимог, посилаючись при цьому на те, що позивач у визначеному порядку не звертався до Одеської митниці ДФС щодо повернення надміру сплачених платежів.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017, а рішення постановлене з урахуванням п. 10 частини першої Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2016 року між позивачем - ТОВ «Сільпо-Фуд» та нерезидентом "Fresh Box LLC" (Польща) укладено контракт купівлі-продажу товарів №1263.

У зв'язку з імпортом товару згідно вказаного Контракту, представником позивача було подано до Одеської митниці ДФС попередні митні декларації №500060001/2016/012986 від 30.11.2016 та №500060001/2016/012987 від 30.11.2016, відповідно до ст.259 Митного кодексу України.

В графі « 30» попередніх митних декларацій було вказано, що місцем призначення товару є ТОВ «Євротермінал», що знаходиться за адресою: м. Одеса, Хаджибеївська дорога, 4/1.

Також позивачем було внесено грошову заставу на відповідний рахунок Одеської митниці ДФС, відповідно до ст.310 Митного кодексу України в розмірі 227 898,11 грн, в т.ч. мито - 40 626,01 грн, ПДВ - 187 272,10 грн. Грошова застава була внесена для сплати майбутніх платежів під час митного оформлення товарів.

02 грудня 2016 ФОП ОСОБА_1., який здійснював перевезення вантажу позивача, щодо якого були подані попередні митні декларації, звернувся до Київської митниці ДФС листом з проханням здійснити митне оформлення вантажу в зоні дії Київської митниці, враховуючи неможливість подальшого слідування до м. Одеси в зв'язку з технічними причинами (несправність холодильної установки) та поганими погодними умовами.

В цей же день, 02.12.2016 позивач листом №3 проінформував Одеську митницю ДФС та Київську митницю ДФС про те, що в зв'язку з поганими погодними умовами та технічною несправністю транспортного засобу, вантаж, який має короткий термін придатності та є швидкопсувним (хурма, мандарини), не може продовжувати слідувати до місця призначення, що вказане в попередніх митних деклараціях (м. Одеса).

Як зазначає позивач та не заперечувалось відповідачем, 03.12.2016 посадовими особами Київської митниці ДФС, в режимі імпорту, було здійснено митне оформлення вантажу, щодо якого були подані зазначені вище попередні митні декларації.

08 грудня 2016 позивач звернувся до Одеської митниці ДФС з листом, в якому просив розрезервувати грошову заставу, внесену на підставі попередніх митних декларацій, оскільки митне оформлення вантажу було здійснено Київською митницею, а всі митні платежі для випуску товару у вільний обіг вже сплачено.

31 січня 2017 позивачем отримано лист Одеської митниці ДФС №275/10/15-70-61 від 24.01.2017, в якому суб'єкт владних повноважень повідомив позивача про відсутність підстав для розрезервування грошової застави.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Пунктом 2 частини 2 статті 91 Митного кодексу України передбачено, що митний режим транзиту застосовується до товарів, які переміщуються внутрішнім транзитом від пункту ввезення (пропуску) на митну територію України до органу доходів і зборів, розташованого на митній території України.

Відповідно до частини 2 статті 305 Митного кодексу України надання органам доходів і зборів забезпечення сплати митних платежів є обов'язковим при ввезенні на митну територію України та/або переміщенні територією України прохідним та внутрішнім транзитом товарів за переліком, який затверджується Кабінетом Міністрів України.

Товари, зазначені у попередніх митних деклараціях (МД) № 500060001/2016/012986 від 30.11.2016 та № 500060001/2016/012987 від 30.11.2016 наявні у Переліку товарів, ввезення яких на митну територію України та/або переміщення територією України прохідним та внутрішнім транзитом здійснюється за умови обов'язкового надання митним органам забезпечення сплати митних платежів, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 461.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 306 Митного кодексу України фінансова гарантія є одним із способів забезпечення сплати митних платежів.

Пунктом 2 частини 1 статті 309 Митного кодексу України визначено, що грошова застава (внесення коштів на відповідний рахунок або в касу органу доходів і зборів) є однією з форм забезпечення сплати митних платежів.

Відповідно до фактичних обставин справи, позивачем надано до Одеської митниці ДФС забезпечення сплати митних платежів - фінансову гарантію у формі грошової застави (внесення коштів на відповідний рахунок або в касу органу доходів і зборів).

Частиною 1 статті 261 Митного кодексу України визначено, що у разі подання відповідно до статей 259 і 260 цього Кодексу попередньої, тимчасової або періодичної митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати органу доходів і зборів додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за попередньою, тимчасовою або періодичною митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.

Відповідно до частини 4 статті 261 Митного кодексу України додаткова декларація подається до відповідного органу доходів і зборів, яким була оформлена відповідна попередня, тимчасова або періодична митна декларація.

Пунктом 3.17 розділу III Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.10.2012 № 1066, передбачено, що ПД (попередня декларація) або ЕПД та додаткова декларація (митна декларація або інший документ, який її замінює) обов'язково повинні бути оформлені одним митним органом.

Всупереч положенням частини 4 статті 261 Митного кодексу України, пункту 3.17 розділу III Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» не було подало до Одеської митниці ДФС додаткову декларацію на товари, які були зазначені у попередніх митних деклараціях.

Пунктом 3.11 розділу ІІІ Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень, передбачено, що при надходженні у митницю призначення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які переміщувалися внутрішнім транзитом, декларант, уповноважена ним особа або перевізник подає до митниці призначення два примірники витягу з електронної копії ПД або ЕПД (примірники перевізника та митниці призначення) та наявні товаросупровідні (товаротранспортні) документи на товари, транспортні засоби комерційного призначення з відмітками митниці відправлення.

Відповідно до пункту 3.12 розділу ІІІ Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень, посадова особа митниці призначення: 1) перевіряє цілісність та відповідність накладених на вантажний відсік комерційного транспортного засобу (вантажне місце), контейнер, цистерну, інше пристосування засобів забезпечення ідентифікації; 2) проставляє у поданих товаросупровідних (товаротранспортних) документах з відмітками митниці відправлення штамп ПМК; 3) зазначає на витягу з електронної копії ПД або ЕПД (примірники перевізника та митниці призначення) дату та час надходження товарів, транспортних засобів комерційного призначення і завіряє цей запис особистим підписом та відбитком штампа ПМК; 4) один примірник витягу з електронної копії ПД або ЕПД (примірник перевізника) та представлені товаросупровідні (товаротранспортні) документи повертає перевізнику або декларанту чи уповноваженій ним особі.

Згідно з пунктом 3.13 розділу III Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень, після виконання дій, передбачених у пункті 3.12 цього розділу, уповноважена посадова особа митниці призначення невідкладно вносить до ЄАІС відмітку про дату та час прибуття товарів, заявлених у ПД або ЕПД.

Згідно з пунктом 3.15 розділу III Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень, наявність в ЄАІС відмітки про прибуття є підставою для зняття з контролю за переміщенням у митниці відправлення зазначених у витягу з електронної копії ПД або ЕПД товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Відповідно до пункту 3.17 розділу III Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень, інформація про завершення митного оформлення товарів (частини товарів), заявлених за ПД або ЕПД у відповідний митний режим за додатковою декларацією (митною декларацією, заявою щодо митного оформлення товарів без застосування митної декларації), невідкладно передається посадовою особою митниці призначення, яка проводила це оформлення, до ЄАІС.

Частиною 7 статті 307 Митного кодексу України передбачено, що вивільнення (повернення) фінансової гарантії здійснюється не пізніше двох годин після отримання відповідним органом доходів і зборів підтвердження фактичного виконання зобов'язань, забезпечених гарантією.

Пунктом 1 частини 11 статті 311 Митного кодексу України визначено, що підтвердженням фактичного виконання зобов'язань, забезпечених гарантією, щодо транзитного перевезення товарів є повідомлення, у тому числі в електронному вигляді, органу доходів і зборів відправлення органом доходів і зборів призначення (завершення транзитного перевезення) про доставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до наданих зобов'язань.

Згідно частиною 3 статті 102 Митного кодексу України, при ввезенні товарів на митну територію України з метою подальшого їх поміщення у відповідний митний режим, митний режим транзиту завершується фактичним доставленням товарів до органу доходів і зборів призначення.

Правовий аналіз зазначених вище норм в контексті спірних правовідносин, дає змогу дійти висновку, що оскільки товари, які зазначені у попередніх митних деклараціях позивача не надійшли до митниці призначення - Одеської митниці ДФС, то остання, в контексті обмежень, визначених ч.2 ст.19 Конституції України, не могла внести до ЄАІС (Єдиної автоматизованої інформаційної системи органів доходів і зборів) відмітки про доставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, відповідно до наданих зобов'язань та про завершення митного оформлення товарів, заявлених за попередніми митними деклараціями № 500060001/2016/012986 від 30.11.2016, № 500060001/2016/012987 від 30.11.2016.

Враховуючи те, що: 1) товари, які зазначені у попередніх митних деклараціях не доставлені до митниці призначення - Одеської митниці ДФС; 2) ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» не подало до Одеської митниці ДФС додаткову декларацію на товари, які були зазначені у попередніх митних деклараціях; 3) в Єдиній автоматизованій системі відсутні відмітки Одеської митниці ДФС про доставлення товарів відповідно до наданих зобов'язань до Одеської митниці ДФС та інформація про завершення Одеською митницею ДФС митного оформлення товарів, заявлених за попередніми митними деклараціями, як наслідок, відсутні обставини підтвердження фактичного виконання зобов'язань, забезпечених фінансовою гарантією.

Таким чином, оскільки відсутнє підтвердження фактичного виконання зобов'язань, забезпечених гарантією, як наслідок, відсутні передбачені частиною 7 статті 307 Митного кодексу України підстави для вивільнення (повернення) ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» фінансової гарантії у формі грошової застави з боку безпосередньо відповідача - Одеської митниці ДФС.

В той же час, Окружний адміністративний суд міста Києва, вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктами 10.1, 10.2 розділу X Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень, передбачено, що в окремих випадках (внаслідок дії обставин, за яких виконання попередніх умов поставки неможливе) при переміщенні через митний кордон України товарів, допускається зміна митниці призначення або митниці відправлення на іншу, ніж та, що зазначена в ДКПТ.

Розгляд рішення про зміну митниці призначення/відправлення приймається керівником митного органу або уповноваженою ним особою, до якого фактично прибув товар.

Рішення приймається на підставі письмового звернення перевізника (декларанта або уповноваженої ним особи) шляхом проставляння на цій заяві відповідної резолюції.

Частиною 5 статті 313 Митного кодексу України передбачено, що повернення грошової застави може здійснюватися у будь-якому органі доходів і зборів, навіть якщо вона вносилася на рахунок іншого органу доходів і зборів.

На переконання Суду, оскільки товар фактично прибув до Київської митниці ДФС, а процедура митного оформлення, в тому числі і контролю за повнотою сплати митних платежів, була завершена Київською митницею ДФС, то позивачу необхідно було звернутися із заявою про повернення грошової застави саме до Київської митниці ДФС, а не Одеської митниці ДФС.

В той же час, у випадку, якщо позивач вважав, що грошова застава, внесена на відповідний рахунок Одеської митниці ДФС, станом на 08.12.2016, являла собою надмірно сплачену суму митних платежів (адже митні платежі за товар вже були сплачені Київській митниці ДФС), позивач не був позбавлений можливості звернутись до Одеської митниці ДФС з відповідною заявою в Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата і митних та інших платежів, помилково та/або надміру сплачених до бюджету від 20.07.2007 №618, чого позивачем зроблено не було.

Посилання позивача в позовній заяві не те, що згідно ч.1 ст.290 Митного кодексу України, обов'язок зі сплати митних платежів припиняється при виконання обов'язку із сплати митних платежів, а відповідно до абз. «а» ч.1 ст.291 Митного кодексу України обов'язок зі сплати митних платежів вважається виконаним при здійсненні митного оформлення товарів - з моменту закінчення митного оформлення, Судом відхиляються, адже обставини належності сплати позивачем митних платежів, в даному випадку, не є спірними, а Одеською митницею ДФС не заперечуються та не ставляться під сумнів самі по собі обставини закінчення митного оформлення імпортованого позивачем товару зі сторони Київської міської митниці.

Посилання позивача в додаткових письмових поясненнях на те, що до моменту проведення розрезервування ТОВ «Сільпо-Фуд» не може звертатись з заявою про повернення суми переплати, судом відхиляються, як такі, що документально і нормативно не підтверджені.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправною відмови відповідача та зобов'язання останнього розрезервувати грошову заставу, що оформлена на підставі попередніх митних декларацій №500060001/2016/012986 від 30.11.2016 p. та №500060001/2016/012987 від 30.11.2016 p. в розмірі 227 898,11 грн. (з яких мито код 020 - 40 626,01 грн., ПДВ код 028 - 187 272,10 грн.).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович