Справа № 215/5755/14-а(2-а/215/151/17)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2018 року справа № 215/5755/14-а(2-а/215/151/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів: Добродняк І.Ю ОСОБА_2 , розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2017 року (головуючий суддя у 1 інстанції Дудіков А.В., постанова ухвалена у залі судового засідання Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в м. Кривому Розі 06 грудня 2017 року) в адміністративній справі №215/5755/14-а (2-а/215/151/17) за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Тернівської районної у місті ради в якому просив, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, визнати бездіяльність комісії з питань поновлення прав реабілітованих неправомірною, стягнути з комісії моральну шкоду в сумі 3 тисячі євро, зобовязати комісію прийняти рішення про реабілітацію його родини, зобовязати комісію прийняти рішення про відшкодування вартості вилученого під час репресії майна, яке було куплено його дідом за 7 тисяч золотих рублів в 1917 році, що складає на день подачі позову 7175539,10 грн., зобовязати комісію перерахувати вказані гроші на його рахунок, зобовязати комісію опублікувати рішення про реабілітацію в місцевій газеті.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 1917 році дід позивача купив маєток, будинки і землю за 7000 злотих рублів. 23 січня 1930 року родина була розкуркулена і вислана за межі України, а будинки і майно конфісковано. 17 квітня 1993 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» нормами якого передбачена реабілітація всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна під приводом боротьби з куркульством, а також поновлення реабілітованих в усіх громадських правах та повернення реабілітованому або його спадкоємцям вилучених будівель та іншого майна по можливості (якщо будинок не зайнятий, а майно збереглося) натурою або відшкодування вартості будівель та майна. Зазначає, що на час звернення до суду його родина не реабілітована і не повернуто майно або відшкодована його вартість.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2015 року Виконавчий комітет Тернівської районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області визнано належним відповідачем по справі.

Постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, постанову Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2015 року без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 травня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, постанову Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання бездіяльності комісії з питань поновлення прав реабілітованих неправомірною залишено без розгляду. В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що застосування судом статті 99 КАС України є помилковими, оскільки відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» заяви про компенсацію та повернення майна подаються не пізніше трьох років з моменту набрання чинності цим Законом або з дня одержання особою довідки про реабілітацію згідно з цим Законом. Позивачем довідку про реабілітацію його родини до сьогоднішнього дня не отримано, у звязку з чим він вважає, що строк на звернення до суду не пропустив. Також посилається на те, що рішення комісії від 27 травня 1993 року №2, на підставі якого прийнято рішення від 07 червня 1993 року №145/21 «Про виплату грошової компенсації», і яке на думку суду позивач дізнався ще у 2009 році і оскаржує, він не бачив. Отже вважає, що комісією з питань поновлення прав реабілітованих протиправно не видано рішення про реабілітацію його родини, не повернуто майно, як і не відшкодовано його вартість. Крім того, позивач зазначає, що судом безпідставно здійснено заміну відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а постанову суду першої інстанції залишити без змін. В обргунтування відзиву зазначає, що оскільки позивач не є спадкоємцем першої черги громадян, реабілітованих відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», то виплата компенсації не ґрунтується на чинному законодавстві. Також зазначає, що відповідно до заяви позивача ОСОБА_3, з урахуванням довідки Державного архіву Дніпропетровської області від 20 травня 2004 року №Б-197-04, ОСОБА_4 та членів його родини, в тому числі ОСОБА_5 реабілітовано. Таким чином комісією заходи щодо поновлення прав реабілітованих родини ОСОБА_5 вжито згідно з чинним законодавством у повному обсязі.

У відзиві відповідач також просив розгляд справи проводити без його участі.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, жодних клопотань чи заяв від позивача до суду не надходило, тому апеляційний перегляд здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що за змістом архівної довідки Державного архіву Дніпропетровської області від 20 травня 2004 року №Б-197-04 у фонді Управління служби безпеки України в Дніпропетровській області є архівно-слідча справа у відношенні ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Весели Терни Криворізького району Криворізького округу (як у справі), з якої вбачається, що І.Д ОСОБА_6 та його батько ОСОБА_7 Ігнатович ОСОБА_6 були позбавлені виборчих прав у звязку з тим, що його батько до розкуркулення мав власну торгівлю, а 23 січня 1930 року ОСОБА_4 і вся його сімя , в склад якої входив батько позивача ОСОБА_5, розкуркулена та вислана за межі України, а належне їм майно конфісковано (т. 1 а.с.111).

17 квітня 1993 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» нормами якого передбачено, зокрема реабілітація всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна під приводом боротьби з куркульством, а також поновлення реабілітованих в усіх громадських правах та повернення реабілітованому або його спадкоємцям вилучених будівель та іншого майна по можливості (якщо будинок незайнятий, а майно збереглося) натурою або відшкодування вартості будівель та майна.

На виконання зазначеного Закону України Виконавчим комітетом Тернівської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області прийнято рішення №145/21 від 07 червня 1993 року, з якого вбачається, що виконкомом розглянуто рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих №2 від 27 травня 1993 року про виплату грошової компенсації за вилучені будівлі та інше майно ОСОБА_8 та ОСОБА_5, та вирішено виплатити грошову компенсацію за конфісковане майно та будинок по вул. Мирошниченка, 16 спадкоємцям ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в сумі 120240 крб. по 60120 крб. кожному, згідно додатку. До рішення додано довідку-розрахунок, якою визначено, з урахуванням акту оцінки бюро технічної інвентаризації, склад конфіскованого майна родини ОСОБА_5 та суму його вартості в розмірі 120240 крб. (т. 1 а.с.125, 126).

Рішенням Виконавчого комітету Тернівської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 1993 року №352/2 вирішено виплатити грошову компенсацію за конфісковане майно та будинок по вул. Мирошниченка, 16 спадкоємцю ОСОБА_3 в сумі 650000 крб. (т. 1 а.с. 127)

Рішенням Виконавчого комітету Тернівської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 1994 року №20/22 рішення виконавчого комітету Тернівської районної ради народних депутатів від 29 листопада 1993 року №352/2 відмінено у звязку з відсутністю довідки про право на спадщину від державного нотаріуса на імя ОСОБА_5 та смертю останнього (т. 1 а.с. 128). Рішення Виконавчого комітету Тернівської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 1994 року № 20/22 є чинним та не оскаржено.

Крім того, рішенням Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Криворізької районної ради Дніпропетровської області від 07 червня 2004 року №3, на підставі заяви ОСОБА_3, з урахуванням довідки Державного архіву Дніпропетровської області від 20 травня 2004 року №Б-197-04, ОСОБА_4 та членів його родини, в тому числі ОСОБА_5 реабілітовано (т. 1 а.с.124).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем оспорюється саме рішення Комісії з питань поновлення прав реабілітованих від 27 травня 1993 року №2 про виплату грошової компенсації за вилучені будівлі та інше майно громадянам ОСОБА_8 та ОСОБА_5, оскільки в цьому рішенні не визначено склад майна, яке підлягає поверненню (судове засідання 09.11.2017р., 1 год. 04 хв. аудіо запису).

Також позивач пояснив, що про вказане рішення комісії він дізнався у 2009 році, після того як отримав відповідь з УВД Дніпропетровського облвиконкому інформаційний центр.

Відповідно до ст. 99 КАС України (в редакції чинній на час винесення судом першої інстанції рішення по суті), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст. 100 КАС України (в редакції чинній на час винесення судом першої інстанції рішення по суті) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа «Стаббігс та інш. Проти Великобританії» рішення від 22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980р., справа «МШ «Голуб» проти України» рішення від 18.10.2005 р.).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції, про оскаржуване рішення позивач дізнався ще у 2009 році, отже саме з цього часу суд першої інстанції вірно почав відлік часу, з якого позивач міг у шестимісячний строк звернутися за судовим захистом. Зясувавши відсутність поважних причин для пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо залишення позовні вимоги в частині визнання неправомірною бездіяльності комісії з питань поновлення прав реабілітованих про виплату грошової компенсації за вилучені будівлі та інше майно громадянам ОСОБА_8 та ОСОБА_5 під час прийняття рішення №2 від 27 травня 1993 року без розгляду.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки рішенням Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Криворізької районної ради Дніпропетровської області від 07 червня 2004 року №3 ОСОБА_4 та членів його родини, в тому числі ОСОБА_5 реабілітовано (а.с.124), то в задоволені позову в частині зобовязання комісії прийняти рішення про реабілітацію його родини слід відмовити.

Однією з позовних вимог ОСОБА_3 є зобовязання комісії прийняти рішення про відшкодування вартості вилученого під час репресії майна, маєтку, яке було куплено його дідом за 7 тисяч золотих рублів в 1917 році та зобовязання комісії перерахувати вказані гроші на його рахунок.

Щодо наведеної вимоги матеріалами справи встановлено, що постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 грудня 2013 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 про зобовязання провести розрахунок та виплату йому грошової компенсації, як спадкоємцю першої черги за законом, за конфісковане майно та будинок по вул. Мирошниченка, 16, який його дід - ОСОБА_4 купив в 1917 році за 7000 злотих рублів (т. 1 а.с.5-10).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про зобовязання комісії прийняти рішення про відшкодування вартості вилученого під час репресії майна, маєтку, яке було куплено його дідом за 7 тисяч золотих рублів в 1917 році та зобовязання комісії перерахувати вказані гроші на його рахунок не підлягають задоволенню, оскільки по вказаним позовним вимогам вже є рішення суду яке набрало законної сили.

Окремо слід зазначити, що є необґрунтованими доводи позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно замінено відповідача у справі з Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Тернівської районної у місті ради на Виконавчий комітет Тернівської районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області, оскільки Комісія з питань поновлення прав реабілітованих Тернівської районної у місті ради не є самостійним субєктом владних повноважень, а діє в складі органу місцевого самоврядування а саме - Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради.

Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України

суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно зясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2017 року в адміністративній справі №215/5755/14-а (2-а/215/151/17) за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили 26 квітня 2018 року та відповідно до статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2018 року.

ОСОБА_9 ОСОБА_1

Судді І.Ю Добродняк

ОСОБА_2