Справа № 815/2463/17
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/2463/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.
Час та місце ухвалення судового рішення « 10:42», м. Одеса Повний текст судового рішення складений 09.10.2017р.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Романішина В.Л.,

за участю секретаря судового засідання Апексімова І.С.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, товариства з обмеженою відповідальністю «Пентальфа» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Пентальфа» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

26.04.2017р. товариство з обмеженою відповідальністю «Пентальфа» звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№; НОМЕР_1; НОМЕР_2; НОМЕР_3; НОМЕР_4 від 03.02.2017 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2017 року позов задоволено частково; визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення №№; НОМЕР_2 від 03.02.2017 року; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 03.02.2017 року в частині за податковими зобовязаннями у розмірі 862377 грн. та застосування штрафних фінансових санкцій у розмірі 215594грн.; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 03.02.2017 року в частині за податковими зобовязаннями у розмірі 582192грн. та застосування штрафних фінансових санкцій у розмірі 145548грн.; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 03.02.2017 року в частині зменшення розміру відємного значення ПДВ за січень 2015 року у сумі 4414грн., за лютий у сумі 2092грн., за квітень у сумі 584грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в яких посилаються на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права. Відповідач просить скасувати судове рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове про відмову у позові. Позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу ГУ ДФС в Одеській області від 22.11.2016 року №1999 та направлень від 12.12.2016 № 3177/14-04, № 3176/14-04, № 3181/14- 04, № 3180/14-04, № 3292/14-04,№ 3293/14-04, виданих ГУ ДФС в Одеській області, головним державним ревізором - інспектором відділу якості аудиту управління аудиту ГУ ДФС в Одеській області, головним державним ревізором - інспектором відділу якості аудиту управління аудиту ГУ ДФС в Одеській області, старшим державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків та зборів з фізичних осіб ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, державним ревізором - інспектором відділу погашення боргу ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, головним державним ревізором - інспектором відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС в Одеській області, головним державним ревізором - інспектором відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС в Одеській області, згідно із п. 77.1, п.77.4 ст. 77 ПК України, відповідно до плану - графіку проведення планових документальних перевірок субєктів господарювання та наказу ГУ ДФС в Одеській області від 28.11.2016 № 1999 проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Пентальфа», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 10.09.2013 по 30.09.2016 відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку №1 до акту.

За результатами планової документальної перевірки складений акт №13/15-32-14- 04/38891214 від 16.01.2017р., яким встановлені порушення позивачем п.п.14.1.27, 14.136 п.14.1 ст.14, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.1, 138.2, 138.4 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» від 31.02.1999р. №318, п.7, 9, 20 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999р. №246, положень Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів затверджених наказом Міністерства фінансів України від 10.01.2007р. №2, в результаті чого за період з 10.06.2013р. по 30.09.2016р. встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 953199грн. та встановлено заниження обєкту оподаткування всього на суму 521520грн.;

- пунктів 198.6, 198.3 ст.198, п.192.1 ст.192, п.200.4 ст.200 ПК України, в результаті чого занижено суму податку на прибуток, яка підлягає сплаті в бюджет у сумі 606360грн.;

- завищено суми відємного значення (різниці між сумою податкових зобовязань та сумою податкового кредиту) в сумі 110964грн.;

- завищено суму залишку відємного значення яке включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на суму 56358грн.;

- п.2.6 гл.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. №637, а саме, товариством не оприбутковано до каси підприємства готівкові кошти у сумі 70000грн. /т.1 а.с.23-58/

На підставі акту перевірки відповідачем винесенні спірні податкові повідомлення-рішення від 03.02.2017 року №№ про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 606360грн, за штрафними, фінансовими санкціями в розмірі 151590грн;

- НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 963199грн., за штрафними, фінансовими санкціями в розмірі 238300грн.;

- НОМЕР_2 про зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 521520грн;

- НОМЕР_3 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 291,10грн.;

- НОМЕР_4 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій в розмірі 350000грн. /т.1 а.с.14-18/

Не погоджуючись з вказаними рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 03.02.2017 року про донарахування податку на прибуток приватних підприємств грошового зобовязання у сумі 953199 грн., та штрафних санкцій в сумі 238300грн. /т.1 а.с.14/

Перевіркою встановлено, що за період з 10.09.2013р. по 31.12.2014р. ТОВ «Пентальфа» задекларовано витрати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування у сумі 6912547грн., при цьому виявлено завищення всього на суму 5409755 грн. , в тому числі 2013р. 164614 грн., 2014р. - 5245141 грн. /т.1 а.с.26/

До структури витрат, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування були включенні: собівартість придбаних та реалізованих товарів, адміністративні витрати, витрати на збут, інші витрати, витрати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування.

На формування показника собівартості придбаних та реалізованих товарів мали вплив витрати на придбання лікарський засобів, фармацевтичних товарів, товарів медичного призначення та інше.

Перевіркою визначено неправомірним зазначення ТОВ «Пентальфа» собівартості придбаних та реалізованих товарів на суму 5409755 грн., оскільки до перевірки не надані оборотно-сальдові відомості, картки рахунків в розрізі номенклатури товарів по рахункам 281, 282, 285, 902, що свідчить про кількість та вартість оприбуткованих в бухгалтерському обліку товарів, про кількість та вартість реалізованих товарів, які саме товари та за якою вартістю було включено в бухгалтерському та податковому обліку до собівартості реалізованих товарів; не надані документи, що враховуються при складанні бухгалтерського обліку, а саме: звіти з реалізації товарів в розрізі номенклатури через торгово-касові пристрої; не надано журнали обліку вантажів, що надійшли (типова форма №М-1), прибуткові ордери (типова форма № М-4), лімітно-забірні картки (типові форми № М-8,М-9, М-28, М-28а), накладні вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів (типова форма № М-11), картки складського обліку матеріалів (типова форма № М-12). /т.1 а.с.27/

Також, перевіркою встановлено заниження податку на прибуток за період з 01.01.2015р. по 30.09.2016р. у сумі 90822 грн. внаслідок порушень, викладених у п. 3.1.5 акту перевірки, а саме: на підставі даних регістрів бухгалтерського обліку та первинних документів, перелік яких наводиться у додатку №4 до акту перевірки, встановлено завищення задекларованих товариством показників у рядку 2050 Звіту про фінансові результати «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» всього у сумі 504567грн./ т.1 а.с.34,37/

Разом з тим, відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 статті 138 ПК України (на момент спірних правовідносин), витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Водночас, згідно з вимогами п.138.2 ст.138 ПК України (на момент спірних відносин), витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

П. 138.4 ст. 138 ПК України (на момент спірних правовідносин) передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України (на момент спірних правовідносин), не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Первісним документом при оприбуткуванні товару є видаткові накладні від постачальників, які надаються в бухгалтерію з реєстрами прибуткових накладних та мають всі обов'язкові реквізити первинного документа (назва документу, дата і місце складання, назва підприємства, об'єм господарської операції, вимір господарської операції, посади осіб, відповідальних за господарські операції, підписи посадових осіб, які брали участь в здійсненні господарських операцій).

Як вбачається з матеріалів справи, всі видаткові накладні та реєстри були надані відповідачу на початку перевірки, також копії реєстрів видаткових накладних за 2013 та 2014 роки. Оплата за товар здійснювалась відповідно до умов договорів поставки, що відображено на рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», обороти по якому надавались до перевірки.

Також, відповідно до пунктів 1 - 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО та видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Згідно з п.11 ст.3 цього Закону, суб'єкти господарювання мають проводити розрахункові операції через РРО з використанням режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Підпунктом 3.2 п. 3 Положення №614 передбачено, що чек має містити обов'язкові реквізити, вартість одиниці виміру товару (послуги) та найменування товару (послуги).

На виконання норм Закону, наказом №1057 ДФС України затверджено вимоги щодо створення контрольної стрічки в електронній формі у РРО та модемів для передачі даних (далі - Вимоги) та Порядок передачі електронних копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків РРО дротовими або бездротовими каналами зв'язку до Державної фіскальної служби України (далі - Порядок).

Виходячи з цього, інформація про реалізацію товару через РРО в розрізі номенклатури передається в електронній формі щодня до Державної фіскальної служби України.

Дані у фіскальних чеках свідчать про використання закуплених товарів у господарській діяльності, так як роздрібна торгівля - діяльність з продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків.

За таких обставин, вважати реалізовані товари безоплатно отриманими і включати в результаті не підтвердження собівартості вартість таких товарів до податкових зобов'язань немає ніяких підстав.

Відповідно до п. 7 П (С) БО 9 одиницею бухгалтерського обліку запасів є їх найменування або однорідна група (вид). При цьому в п. 2.4 Методичних рекомендацій № 2 зазначено, що первісна вартість одиниці придбаних запасів, за якою вони відображаються в бухгалтерському обліку, визначається діленням фактичних витрат, пов'язаних з придбанням однорідних запасів, які надійшли однією партією, на загальну кількість придбаних запасів.

З пояснень представників позивача вбачається, що перераховані в акті перевірки типові форми не надані до перевірки, так як відсутні на підприємстві через відсутність складських приміщень, та відсутність внеску до статутного капіталу запасами. Надходження запасів на підприємство оформлюється відповідними документами, типові форми яких затверджуються Державним комітетом статистики України та іншими центральними органами виконавчої влади.

Одиницею бухгалтерського обліку запасів на підприємстві є однорідні групи: група товарів 0%, група товарів 7%, група товарів 20%.

Згідно з наказами про облікову політику за період, що перевірявся, облік руху товарно-матеріальних цінностей в бухгалтерському обліку ведеться в сумарному вимірі за закупівельними цінами.

Відповідно до п.14.1.228. ст.14 ПК України, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу;

Згідно з п 138.6 ст. 138 ПК України, собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

При цьому витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподілених постійних загальновиробничих витрат, що включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від їх реалізації (п. 138.4 ПКУ).

Суд зазначає, що картки рахунку 902 в розрізі однорідних груп, надавались в ході перевірки. Картка обліку реалізованих товарів за ліцензійною товарною програмою «Скарб» надавалась з номенклатурним переліком товарів із відображенням реалізації товару за закупівельними і відпускними цінами, що підтверджується листом ТОВ «Пентальфа» від 13.01.2017р. /т.2 а.с.3/

Замовлення товару проводилось після повного продажу попередньої партії, так як у підприємства не вистачало обігових коштів для закупівлі товару великими партіями про що свідчить взятий товариством кредит. До собівартості товару відносилась закупівельна ціна товару від постачальника, транспортні витрати не включалися, оскільки поставка товару здійснювалася транспортом постачальника і такі витрати були включені у вартість товару, умови поставки вказувалися в договорах з постачальниками.

Крім того, кожне підприємство, установа щонайменше раз на рік перед складанням фінансової звітності повинно провести інвентаризацію власних активів і зобов'язань.

Пунктом 1 ст.10 Закону про бухгалтерський облік встановлено, що підприємства зобов'язані проводити інвентаризацію активів і зобов'язань для перевірки їх наявності, стану і оцінки. Інвентаризація дає змогу забезпечити достовірність даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності. Об'єкти і періодичність проведення інвентаризації визначаються власником (керівником) підприємства, крім випадків, коли її проведення є обов'язковим згідно із законодавством (п. 2 ст. 10 Закону про бухгалтерський облік). Відповідно до п. 2 Інструкції № 69 власник (або керівник) підприємства повинен створити необхідні умови для її проведення та визначити об'єкти, кількість та строки інвентаризації, крім випадків, коли її проведення є обов'язковим.

Судом встановлено, що ТОВ «Пентальфа» згідно із законодавством проводилась щорічна інвентаризація перед складанням річної звітності. Відомості інвентаризації надавались до перевірки. Данні по залишкам товарів в відомостях інвентаризації відповідають залишкам за рахунком 28 «Товари в роздрібній торгівлі», у т.ч. за 2013р.- 297861,69грн, за 2014р.-1889209,71грн., що свідчить про достовірний облік руху товару на підприємстві.

Тобто, згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування на підприємстві ведеться облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, зокрема витрати що формують собівартість реалізованих товарів.

Відповідачем у акті зазначено, що не встановлено правильність та достовірність формування собівартості придбаних товарів по 28 рахунку, а саме не надано роздруківку.

Як встановлено в судовому засіданні, в ході перевірки, в звязку з великим обсягом придбаних та реалізованих найменувань лікарських засобів та товарів позивачем було запропоновано перевіряючим оглянути облік товарів в електронному вигляді, копія надана суду, проте відповідачем зазначене не було взято до уваги. /т.8 а.с.170/

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо включення до собівартості товару за 3 квартали 2016р. 504567грн., виходячи з наступного.

У позовній заяві зазначено, що до складу показника «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт і послуг)» у 2016 році було включено суму 504567грн. «однією цифрою» як коригуючу, оскільки облік товару, що реалізується ведеться централізовано бухгалтерією підприємства та у торгових точках «аптеках» за допомогою ПЗ «Скарб». У 2016 році стався збій у роботі ПЗ «Скарб» при перевірці реальних залишків товару на підприємстві, при визначенні собівартості реалізованого товару за звітний період - 1 квартал 2016 року, що було відкориговано бухгалтерською довідкою, яка також є первинним документом в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

При проведенні перевірки та складанні акту перевірки працівниками відповідача, ТОВ «Пентальфа» надало до перевірки картка рахунку 902 за 1 квартал 2016 року із відображенням загального показнику собівартості реалізованої продукції за 1 кв. 2016 року, що включає в себе суму 504567грн. і загальна сума відповідає сумі, відображеній у звітності та обрахованій при визначені база оподаткування податком на прибуток за 1 кв. 2016 року. Також до перевірки надавались всі бухгалтерські документи щодо формування собівартості, в тому числі - прибуткові накладні, видаткові накладні, звіти з використання РРО, картки та оборотні відомості бухгалтерських рахунків 28, 79, 902 та інші.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції надано суду в електронному вигляді оборотну відомість по рахунку 28, в тому числі за 1 кв. 2016р., з якої вбачається, що формування розміру собівартості реалізованого товару (продукції» здійснювалось проводкою ДТ 902 - КТ 28 в момент фактичної реалізації товару у торговій точці «аптеці» - загальна сума реалізованих товарів (продукції) відповідає задекларованій сумі з врахуванням суми 504567грн. Така ж інформація надавалась відповідачу і під час перевірки разом із запереченнями на акт перевірки, зі скаргою на ППР.

Наведене свідчить про відсутність порушення з боку позивача вимог податкового законодавства при визначенні бази оподаткування розміру податку на прибуток у 1 кв. 2016 року та відповідно протиправність визначення штрафних санкцій.

Однак, судом першої інстанції зазначені докази не взяті до уваги, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення в цій частині, тому податкове повідомлення-рішення № від 03.02.2017 року підлягає скасуванню в повному обсязі.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 03.02.2017р. про завищення відємного значення обєкту оподаткування податком на прибуток у сумі 521500грн. Податкового повідомлення-рішення № від 03.02.2017 року про нарахування штрафних санкцій у сумі 291,10грн. /т.1 а.с.16, 18, 19/

За період з 10.09.2013 р. по 31.12.2014р. ТОВ «Пентальфа» задекларовано податок на прибуток у сумі 0 грн., відємне значення обєкту оподаткування в сумі 521520 грн. за період 2014р.

Перевіркою повноти визначення податку на прибуток за зазначений період встановленого його заниження всього в сумі 862377грн. Тому перевіркою встановлено заниження обєкту оподаткування всього в сумі 521520грн. /т.1 а.с.30-31/

Оскільки повідомлення-рішення № від 03.02.2017р. є похідним за своєю суттю від податкового повідомлення-рішення № від 03.02.2017 року, тому не встановлення судовим розглядом заниження суми податку на прибуток за 2012-2014р., в свою чергу, тягне визначення неправомірним податкового повідомлення-рішення № від 03.02.2017 року щодо заниження обєкту оподаткування (збиток) в сумі 521520грн.

Відповідно до нарахування штрафної санкції, судова колегія зазначає, що згідно складеного відповідачем розрахунку штрафні санкції нараховані у розмірі 10% від виявленого органом державної податкової служби заниження суми завищення відємного значення, що зараховується до складу податного кредиту у сумі 2911 грн., тому сума штрафної санкції склала 291,10грн.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем не було допущено порушень при визначенні відємного значення, тому вказане податкове повідомлення-рішення щодо податкового повідомлення-рішення № від 03.02.2017 року щодо нарахування штрафних санкцій у сумі 291,10 грн., також, є неправомірним. /т.1 а.с.18,19/

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 03.02.2017 року про донарахування податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) грошового зобовязання у сумі 606360 грн. та штрафних санкцій в сумі 151590грн. /т.1 а.с.15/

Судом першої інстанції частково задоволенні позовні вимоги щодо скасування податкового повідомлення рішення № від 03.02.2017 року, а саме: за податковими зобовязаннями у розмірі 582192грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 145548грн., оскільки позивачем не надано до перевірки обліку собівартості товарів, за яким задекларовано ПДВ, є незареєстровані податкові накладні, а також є відсутні податкові накладні, а також визначені суми податкових зобовязань в результаті встановлених порушень в попередніх періодах.

Судом апеляційної інстанції дослідженні матеріали справи та встановлено, що всі податкові накладні виписані постачальниками зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних: податкова накладна №219 від 10.04.2014 на суму ПДВ 6243,70грн.; податкова накладна №11558 від 30.04.2015р ТОВ «Медхауз Свіс ГМБХ» на суму ПДВ 761,33грн.; податкова накладна №11557 від 30.04.2015р. ТОВ « Медхауз Свіс ГМБХ на суму ПДВ 232,48грн.; податкова накладна №2 від 05,05.2015р. ТОВ «ФК Реал Фарма» на суму ПДВ 625,80грн.; податкова накладна №176 від 28.05.2015р. ТОВ «ФК Реал Фарма» на суму ПДВ 10430грн.; ТОВ «Красота та здоровя» зареєстровані податкові накладні за березень 2016р. на суму ПДВ 1404.66грн, яка включена в декларацію по ПДВ за березень 2016р та уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок за березень 2016р. , копії витягів з Єдиного реєстру №503820, №503818, №503819 податкових накладних ТОВ «Красота та здоровя».

ТОВ «Пентальфа» надавались під час перевірки документи, які підтверджують факт придбання товару від постачальника ТОВ «ФГ «Реал Фарма». У тому числі видаткова накладна №21190215/010 від 19.02.2015р. на суму 21654,23грн. у т.ч. ПДВ в сумі 1416,63грн. та видаткова накладна №21310315/011 від 10.04.2015р. на суму 8923грн. у т.ч. ПДВ в сумі 583,80грн., та копії податкових накладних, також, надані до суду.

Згідно з ч.«а» п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі придбання товарів робіт та послуг для використання у господарській діяльності.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше, або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Інших обмежень на віднесення сум сплаченого ПДВ до податкового кредиту та визначення витрат, окрім встановлених цим Законом, немає.

Таким чином, позивач на підставі наявних реальних первинних документів бухгалтерського обліку, податкових накладних, отриманих від контрагентів відобразив податковий кредит у податковому та бухгалтерському обліку, зазначив у податковій звітності, наданій відповідачу у встановлені законодавством строки та спосіб.

Отже, відсутні порушення п.198.3.ст.198 Податкового кодексу України в цій частині.

Під час перевірки у відповідача не виникало будь-яких сумнівів щодо реальності вищевказаних господарських операцій.

Враховуючи викладене з приводу правомірності придбання товариством та відображення в обліку товарів у 2014 році, відповідачем безпідставно зазначено про порушення позивачем вимог п.198.5 ПК України щодо незадекларування суми ПДВ.

Оскільки, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем доказаний облік собівартості товарів, тому податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 від 03.02.2017р. як похідне від податкового повідомлення-рішення № від 03.02.2017 року підлягає скасуванню в частині податкового зобовязання на суму 583982грн. та за штрафними санкціями на суму 145995грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 03.02.2017 року з приводу визначення штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій. /т.1 а.с.17

Судом встановлено, що 03.05.2016 року ТОВ «Пентальфа» зверталося до ОСОБА_5 з проханням надати підприємству 70000грн. поворотну фінансову допомогу в межах договору від 22 грудня 2015 року. /т.2 а.с.175-177/ Відповідно до додатку до договору про поворотну фінансову допомогу від 03 травня 2016 року ОСОБА_6 було уповноважено надати ТОВ «Пентальфа» поворотну фінансову допомогу.

06.05.2016 року на розрахунковий рахунок ТОВ «Пентальфа» надійшли кошти в розмірі 70000грн. з зазначенням призначення платежу «торгова виручка».

Разом з тим, зазначені кошти не могли бути «торговою виручкою» оскільки вся торгова виручка підприємства інкасується «Ощадбанком» та 06.05.2016 року, також, була повністю проінкасована. Крім того, зазначений платіж було внесено на рахунок підприємства особою, яка не є працівником або довіреною особою ТОВ «Пентальфа».

06 травня 2016 року до ТОВ «Пентальфа» звернувся ОСОБА_5 з листом, в якому зазначив, що його уповноваженою особою було передано поворотну фінансову допомогу у розмірі 70000грн. через АТ «Ощадбанк», але банком було помилково вказано призначення платежу «торгова виручка», та просив вважати вірним призначення платежу «Поворотна фінансова допомога від ОСОБА_5 згідно договору про поворотну фінансову допомогу від 22.12.2015р.».

У відповідь на зазначений лист ТОВ «Пентальфа» підтверджене зазначене призначення платежу та відображено у бухгалтерському обліку на рахунку 6851 «розрахунок з іншими кредиторами».

10 травня 2016 року ТОВ «Пентальфа» зверталося до установи банку з проханням змінити призначення платежу, але установою банка розяснено, що після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті «призначення платежу», вирішується між сторонами переказу без участі банку.

Судом встановлено, що ТОВ «Пентальфа» та ОСОБА_5 узгодили між собою призначення платежу від 06.05.2016 року, а саме «Поворотна фінансова допомога згідно договору про поворотну фінансову допомогу від 22 грудня 2015 року». /т.1 а.с.191-194/

Згідно з п.1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою НБУ від 15.12.2004 №637, (надалі - Положення), готівкова виручка (виручка) - сума фактично одержаних готівкових коштів від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) і позареалізаційні надходження; каса - приміщення або місце здійснення готівкових розрахунків, а також приймання, видача, зберігання готівкових коштів, інших цінностей, касових документі.

Враховуючи положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», ТОВ «Пентальфа» при здійсненні діяльності застосовує РРО, про що також зазначено в акті перевірки. Крім того, в акті /п.3.6.1.6, арк.32-33/ вказано, що при перевірці дотримання вимог вказаного закону порушень не виявлено. Отже, вся готівкова виручка (готівкові кошти) облікована РРО та відповідними первинними, касовими документами в межах законодавства.

Згідно з п.2.5. Положення, якщо підприємства (підприємці) та фізичні особи здійснюють готівкові розрахунки без відкриття поточного рахунку шляхом унесення до банків готівки для подальшого її перерахування на рахунки інших підприємств (підприємців) або фізичних осіб, то такі розрахунки для платників коштів є готівковими, а для отримувачів коштів безготівковими.

Пунктом 2.6 Положення передбачено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Таким чином, отримання на поточний рахунок підприємства коштів в сумі 70000грн. не має бути оприбутковано до каси, оскільки не є готівкою, не є торговою виручкою товариства, а є поворотною фінансовою допомогою згідно з умовами договору про поворотну фінансову допомогу від 22 грудня 2015 року, тому податкове повідомлення-рішення № від 03.02.2017 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_7 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи неповно зясовано обставини у справі, та як наслідок допущено порушення норм матеріального права, тому постанову суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає частковому скасуванню.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України та відстрочена апелянту, згідно з ст.133 КАС України, сплата судового збору до ухвалення судового рішення у справі за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Пентальфа» задовольнити, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року скасувати в частині скасування податкових повідомлень-рішень №№; НОМЕР_5; НОМЕР_3 від 03.02.2017р.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення № від 03.02.107р. про визначення грошового зобовязання у сумі 953199 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 238300грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 03.02.2017р. в частині визначення податкового зобовязання на сумі 583982грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 145995грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 03.02.2017р. про нарахування штрафних санкцій у сумі 291,10грн.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на користь Державної судової адміністрації України на рахунок №:0001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк отримувача: ГУДКСУ у м. Києві, МФО: 820019, , судовий збір в розмірі 46550 (сорок шість тисяч пятсот пятдесят)грн. 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 27.04.2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_8
Судді ОСОБА_9 ОСОБА_10