Справа № П/811/1242/17
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Кропивницький Справа № П/811/1242/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі відповідач) про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить суд, з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с.70-71), визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 76397-1301 від 27.04.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що власники (орендарі) житлових та нежитлових приміщень в багатоповерхових будинках не входять в коло осіб, які можуть бути власниками або користувачами земельних ділянок, а тому вони не зобовязані сплачувати податок, а можуть лише повертати витрати на його сплату. Крім того, позивач зазначає те, що державний акт на землю видається балансодержателю багатоквартирного будинку, тому у власників (орендарів) квартир при відсутності документів на землю відсутній обєкт сплати за землю. Також позивачка зазначила, що відповідачем невірно визначено розмір до сплати земельного податку, а також не враховано те, що вона є пенсіонером за віком та має пільги по сплаті такого податку.

Відповідачем подано суду заперечення на позовну заяву відповідно до змісту якого, позов ним не визнається у повному обсязі, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене відповідно до норм чинного податкового законодавства та скасуванню не підлягає (а.с.22-24).

Дослідивши наявні в справі документи, всебічно й повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом 31.12.2003 р., ОСОБА_2 придбано у приватну власність прибудоване до гуртожитку нежитлове приміщення площею 191,3 кв.м., розташоване за адресою: м. Кіровоград, вул. Глінки, 6.

Належне позивачці приміщення, площею 191,3 кв.м., є незавершеною частиною 9-ти поверхового будинку і знаходиться на прибудинковій території та окремої земельної ділянки немає (а.с.18-19).

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Управління Держкомзему у м. Кіровограді від 08.11.2012 р. №1077 нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 191,3 кв.м. становить 162 958,72 грн. (а.с.25).

Керуючись п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України відповідач виніс податкове повідомлення-рішення від 27.04.2017 року № 76397-1301, яким нарахував позивачу зобовязання зі сплати земельного податку в загальній сумі 9 274,99 грн. за 2017 рік, яка визначена, як зазначив представник відповідача, згідно иитягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 08.11.2012 р. №1077 (а.с.6).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступні фактичні обставини у справі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що:

плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 Кодексу);

земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу) п.п.14.1.72 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України;

землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (п.п.14.1.73 п.14.1 ст.14 Кодексу).

Так, за правилами п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об'єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (п.270.1 ст.270 Кодексу).

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 Земельного кодексу України і статтею 377 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин), та якими визначено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Отже, державна реєстрація за позивачем права власності на нежитлову будівлю за адресою: вул. Глинки, 6 в м. Кіровограді, обумовила набуття позивачем статусу платника земельного податку.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст.126 Земельного кодексу України).

Згідно п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Пунктом 287.6 ст. 287 Кодексу встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Отже, зважаючи на викладене, у позивача як власника придбаної нерухомості виник обов'язок щодо сплати земельного податку одночасно з моментом проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташовано на земельній ділянці, не зважаючи на те, чи оформлена ця земельна ділянка належним чином, чи ні.

Разом з тим, суд дійшов висновку про необґрунтований розрахунок земельного податку, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), базою оподаткування є:

нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;

площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до вимог п.289.1 ст.289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно з п.289.2 ст.289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:

Кi = І:100,

де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін не перевищує 100 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 100.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до п.289.3 ст.289 Кодексу, Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

За правилами п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України визначено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Положеннями статті 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено те, що відомості про нормативну грошову оцінку земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації з такої оцінки (ч.7).

З аналізу вказаної норми вбачається, що така документація з нормативної грошової оцінки земель є лише підставою для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про таку оцінку.

Разом з тим, п.п.14 пункту 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, визначено, що відомості про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, які вносяться до Державного земельного кадастру, мають містити: значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у цьому пункті, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту22 цього Порядку, а також дату проведення нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі:

- витягів з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру;

- довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру;

- викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану);

- копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Доводи відповідача щодо правомірності нарахування податкового зобовязання в сумі 9 274,99 грн. на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №1077 від 08.11.2012 р. є необґрунтованими, оскільки податкове зобов'язання було розраховане за відсутності даних державного земельного кадастру у формі витягу або ж довідки, як це передбачено Податковим кодексом України.

Крім того, документального підтвердження, що інформація, яка використана під час розрахунку податкового зобовязання відповідає даним, що містяться в Державному земельному кадастрі станом на 01.01.2017 року, відповідач також не надав.

Отже, враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування податкового повідомлення-рішення.

Стосовно доводів позивача про наявність у неї як пенсіонера за віком пільги по сплаті земельного податку суд наголошує на тому, що відповідно з п.п.281.1.3 п.281.1 ст.281 Податкового кодексу України від сплати податку звільняються пенсіонери (за віком).

Звільнення від сплати податку за земельні ділянки, передбачене для відповідної категорії фізичних осіб пунктом 281.1 цієї статті, поширюється на одну земельну ділянку за кожним видом використання у межах граничних норм: для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більш як 2 гектари; для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): у селах - не більш як 0,25 гектара, в селищах - не більш як 0,15 гектара, в містах - не більш як 0,10 гектара; для індивідуального дачного будівництва - не більш як 0,10 гектара; для будівництва індивідуальних гаражів - не більш як 0,01 гектара; для ведення садівництва - не більш як 0,12 гектара (п.281.2 ст.281 цього Кодексу).

Аналогічне положення містить рішення Кіровоградської міської ради від 14.07.2015 р. № 4416 "Про затвердження ставок земельного податку по місту Кіровограду" (а.с.49-63).

Отже, будь-які інші пільги, крім зазначених вище, Податковим кодексом України не передбачено.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу).

Суд зазначає, що у таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За правилами ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, в тому числі на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 27.04.2017 року № 76397-1301 не відповідає ч.2 ст. 2 КАС України, оскільки було винесене на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені законодавством, але не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Згідно до ст.139 КАС України на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 27.04.2017 року № 76397-1301.

Стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 0 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Кіровоградській області (код за ).

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 КАС України. Згідно із пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_3