Справа № 336/763/18
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 квітня 2018 року Справа № 336/763/18 провадження ЗП/808/102/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 (69027, м. Запоріжжя, пров. Оранжерейний, 6)

до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69014, м. Запоріжжя, вул. Карпенка Карого, буд. 25-А)

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2018 адміністративна справа №336/763/18 передана за підсудністю на розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду (69041, м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка, буд. 65-В).

21.03.2018 на адресу Запорізького окружного адміністративного суду надійшли матеріали справи №336/763/18 провадження № ЗП/808/102/14 за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі відповідач) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що у її неповнолітнього сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у віці 6 років було діагностовано захворювання, яке за Міжнародною статистичною кваліфікацією хвороб МХК-10 має код Р 09 (органічний психічний розлад, з розладом психологічного розвитку, гіпердинамічним синдромом), в зв'язку з чим 26.10.2006 він був поставлений на диспансерний облік в Комунальній установі «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради (м.Запоріжжя, Оріхівське шосе, 10-А; структурний підрозділ - м.Запоріжжя, вул.Сєдова,6). За висновками лікарсько-консультативної комісії зазначеної Комунальної установи від 27.07.2007 був встановлений діагноз: «Органічний психічний розлад зі стійким порушенням рівня функціонування в формі порушень поведінки та інтелектуальної недостатності, що призводять до соціальної дезадаптації». Тому він був визнаний інвалідом з дитинства та йому було призначено державну соціальну допомогу на 2 роки до 09.08.2009. В 2009 році у нього було діагностовано захворювання, яке за Міжнародною статистичною кваліфікацією хвороб МХК-10 має код Р 70 - розумова відсталість легкого ступеня. Крім того, позивач зазначає, що відмова відповідача в призначенні позивачу пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства є протиправною, оскільки існують всі підстави для призначення такої пенсії. Лист-відповідь не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії, оскільки згідно з пунктом 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1, у разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається висновок лікарсько - консультативної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку (висновок про час настання інвалідності). Інших підстав для відмови в рішення не зазначено, що свідчить про повноту надання необхідних документів щодо досягнення мною встановленого законом віку, наявність необхідного трудового стажу і відсутність зауважень до них з боку відповідача.

Ухвалою суду від 26.03.2018 позовну заяву було залишено без руху на підставі ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) та встановлено відповідачу термін для усунення недоліків. Позивачем через канцелярію суду надані документи на виконання ухвали суду, якими були усунуті недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 27 березня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у судовому засіданні 24 квітня 2018 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Представник відповідача надав відзив на позов, зокрема зазначив, що у випадку позивача дитина не може бути визнана інвалідом з дитинства до шестирічного віку. Довідки про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку не надавалися. Згідно із наданої довідки лікарсько-консультаційної комісії з КУ «обласна психіатрична лікарня» № 3257 від 27.02.2007, в якій не зазначено необхідна інформація про час настання інвалідності. В задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 30 листопада 2017 року позивач, як мати дитини - інваліда з дитинства, маючи трудовий стаж та досягнувши 50-річного віку, звернулась до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про призначення пенсії на підставі абз.4 п.3 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-1V.

12 січня 2018 року Шевченківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м.Запоріжжі було винесене рішення № 3, яким позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Підставою для відмови є те, що відповідно до довідки № 3257 від 27.07.2007 лікарсько-консультативної комісії з КУ «Обласна психіатрична лікарня» син позивача ОСОБА_2 користувався правом на отримання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів терміном 2 роки. З цієї довідки не вбачається необхідна інформація про час настання інвалідності. Крім того, в рішенні відповідач посилається на відповідь з КУ «Обласна психіатрична лікарня» на запити Управління ПФУ, в яких вказано, що ОСОБА_2 не мав медичних показань для визнання його інвалідом з дитинства до досягнення шестирічного віку.

Не погодившись з рішенням відповідача, позивачка звернулася з вказаним позовом до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон України №1058-IV), пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 17 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон України №1788-ХІІ) встановлено, що жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Згідно з частиною 3 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-IV тимчасово, до прийняття відповідного Закону жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до п.п. 5 п. 2.1 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які засвідчують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом (при призначенні пенсії згідно з абз. 4 п. 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону).

Пунктом 2.18 Порядку передбачено, що визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги.

У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Як встановлено матеріалами справи дитина позивача не визнана інвалідом з дитинства до шестирічного віку. Довідки про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку суду не надавалися. Згідно із наданої довідки лікарсько-консультаційної комісії з КУ «обласна психіатрична лікарня» № 3257 від 27.02.2007, в якій не зазначено необхідна інформація про час настання інвалідності.

Окрім того, як зазначає відповідач, спеціалістом Комунарського відділу обслуговування громадян направлено запит № 15667/03 від 04.12.2017 року до «Психіатричного диспансерна» та 29.11.2017 отримана відповідь з якої вбачається, що ОСОБА_2 не мав медичних показань для визнання його інвалідом з дитинства до досягнення шестирічного віку. Однак до матеріалів справи зазначені документи відповідачем не надавалися.

Доказів про те, що дитина визнана (або могла бути визнаною) інвалідом з дитинства у віці до 6 років (висновки експерта, тощо) в матеріалах справи відсутні. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Враховуючи те що, дитина народилася 11.12.2000 року, довідка лікарсько-консультаційної комісії з комунальної установи «обласна психіатрична лікарня» № 3257 була видана 27.02.2007 року після досягнення дитиною шестирічного віку, відповідно мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Медичні довідки, які були долучені до матеріалів справи позивачем містять інформацію про діагнози, які встановлювалися дитині з моменту народження. Однак, суд не є медичною установою та не може самостійно визначити з якого часу дитина визнана інвалідом, а лише надає правову оцінку тим відносинам які виникли.

Як вже встановлено судом, у довідці № 3257 від 27.02.2007 не зазначено, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку або дитина мала медичні показання для визнання її дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку, а лише наявна інформація, що син позивачки ОСОБА_2 користувався правом на отримання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів терміном 2 роки.

Враховуючи вищевикладене, підстав для призначення пенсії позивачу, як матері інваліда з дитинства немає, а Рішення міжвідомчої комісії по вирішенню спірних питань при призначенні та виплаті пенсій є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З урахуванням зясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно вимог ст.139 КАС України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (69027, м. Запоріжжя, пров. Оранжерейний, 6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69014, м. Запоріжжя, вул. Карпенка Карого, буд. 25-А, ) відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 27.04.2018.

Суддя О.В. Конишева