Справа № 826/14560/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 квітня 2018 року № 826/14560/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання протиправним та скасування запису,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась публічне акціонерне товариство «Вінницяфармація» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в якому просить визнати протиправним та скасувати запис в Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер обтяження 7928890) про зміну умов обтяження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, внесений 27 грудня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що державна реєстрація іпотеки на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договором від 25.05.2012, що укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» про зміну умов обтяження квартири здійснено в порушення законодавства у сфері державної реєстрації права та їх обтяжень, оскільки нотаріус до 01.01.2013 без вчинення нотаріальних дій не міг лише виконувати функцію державного реєстратора, а відтак запис про її проведення підлягає скасуванню.

Відповідач позов не визнав, проти його задоволення заперечив та надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що оскаржуваний запис вчинений нотаріусом у відповідності до вимог Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору просила в позові відмовити, оскільки державна реєстрація іпотеки на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договором від 25.05.2012, що укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» про зміну умов обтяження квартири здійснено нотаріусом у відповідності до вимог Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек, а вищевказаний запис не порушує права або інтереси позивача.

Розгляд справи розпочато у відкритому судовому засіданні, однак в судовому засіданні 17.07.2017 суд дійшов висновку здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження, тому на підставі ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.09.2008 між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладено Кредитний договір №1308/0908/55-007, відповідно до умов якого останній передав ОСОБА_1 кредит на суму 50 000,00доларів США.

З метою забезпечення виконання основного зобов'язання, між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладено Іпотечний договір №1308/0908/55-007-Z-1, який посвідчений 17.09.2008р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.І. та зареєстрований в реєстрі за №564, за яким в іпотеку ВАТ «Сведбанк» передано нерухоме майно: чотирикімнатна квартира за №69, загальна площа 81,6кв.м., розташована: АДРЕСА_1.

25 травня 2012 року між ВАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., реєстраційний №1306, 1307, згідно з умовами якого до АТ «Дельта Банк» як нового кредитора перейшли права вимоги, зокрема, за кредитним договором та іпотечним договором, що укладені з ОСОБА_1

27 грудня 2012 року відповідачем на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року внесено зміни до Державного реєстру іпотек за реєстраційним №7928890 щодо іпотекодержателя, яким визначено ПАТ «Дельта Банк», об'єктом обтяження якого є вищезазначена квартира.

Вважаючи протиправним запис в Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер обтяження 7928890) про зміну умов обтяження квартири, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом статті 3 вищезазначеного Закону, іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно статті 4 Закону обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

За змістом ст. 19 Закону зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.. 24 Закону «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІУ в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 9 Закону визначено, що державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж юридичної роботи не менш як два роки. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Як вбачається із матеріалами справи, приватний нотаріус 27.12.2012 на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року вніс зміни в державному реєстрі іпотек шляхом заміни іпотекодержателя нерухомого майна, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Закон України ««Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на момент укладення договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року діяв у редакції від 16.03.2010.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 7, 8, 9 ст. 16 Закону у редакції від 16.03.2010 заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав, на території якого розміщений об'єкт нерухомого майна або більша за площею його частина. Реєстрація заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості їх надходження.

Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подаються документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення відповідних прав, та документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень

Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви правонабувача, сторін (сторони) правочину, за яким виникло право, або уповноважених ними (нею) осіб.

Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якою встановлюється заборона на розпорядження нерухомим майном, або особи, в інтересах якої встановлюється обтяження.

Під час подання заяви про державну реєстрацію прав особи, визначені у частині сьомій цієї статті, повинні повідомити орган державної реєстрації прав про наявність встановленої законом заборони на відчуження нерухомого майна.

Отже, на час вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 діяла норма Закону, яка передбачала, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу чи посадової особи, якою встановлюється заборона на розпорядження нерухомим майном, або особи, в інтересах якої встановлюється обтяження ч. 8 ст. 16 Закону).

Стаття 16 Закону не містила норми, яка б зобов'язувала особу подати заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, нотаріусу, яким вчинено таку дію. Дана норма набула чинності з 04.07.2012, тобто після укладення договору купівлі-продажу прав вимоги, а тому суд вважає, що в даному випадку, дія норми ст. 16 Закону в редакції від 04.07.2012 не може розповсюджуватись на правовідносини, які фактично виникли до набрання нею чинності.

Оскільки сам договір купівлі-продажу був укладений та посвідчений нотаріально 25.05.2012, тому до правовідносин щодо реєстрації внесення змін до державного реєстру стосовно обтяжень необхідно застосовувати Закон України у редакції від 16.03.2010.

Крім того, визначення, яке міститься в Законі, що «заява подається до нотаріуса, яким вчинено таку дію» не можна трактувати як виключне право подання такої заяви до тієї самої особи-нотаріуса, адже нотаріус, який раніше вчиняв дану дію, на момент внесення змін може не займатись нотаріальною діяльністю, виїхати на інше місце проживання, або ж вчиняти нотаріальні дії в іншому нотаріальному окрузі.

Відповідно до п. 5 Тимчасового порядку Державної реєстрації іпотек, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №410 від 31 березня 2004 року, у редакції, що діяла станом на 25.05.2010 (укладений та посвідчений нотаріально договір купівлі-продажу прав вимоги) визначено, що державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою може здійснюватися будь-яким реєстратором.

Зазначена норма на час укладення договору купівлі-продажу права вимоги від 25.05.2012 року не була скасована та визнана неконституційною, а отже була чинною.

Відповідно до п. 2 Порядку №410, у цьому Порядку наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:

- реєстратори - державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, здійснюють державну реєстрацію іпотек, відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком;

- внесення запису до Реєстру - занесення до єдиної комп'ютерної бази даних за порядковим номером відомостей про обтяження і зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 4 Закону №1952-IV ( у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Статтею 9 вказаного закону визначено, що державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж юридичної роботи не менш як два роки. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти висновку, що нотаріус є спеціальним суб'єктом на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Враховуючи, що станом на час винесення оскаржуваного запису нотаріус у відповідності до положень Тимчасового порядку Державної реєстрації іпотек здійснював також функції державного реєстратора, тому відсутні підстави для скасування запису в Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер обтяження 7928890) про зміну умов обтяження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, внесений 27 грудня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною.

З аналізу матеріалів справи та норм права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги..

.

Суддя Н.Г. Вєкуа