Справа № 531/1702/16-а
Суддя: Лизенко І. В.
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

єдиний унікальний номер справи 531/1702/16-а
номер провадження 2-а/531/10/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області у складі

головуючої судді Лизенко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельник О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в судовій залі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу №531/1702/16-а за позовом ОСОБА_1 до Карлівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок пенсії, призначеної на підставі Закону України «Про прокуратуру»,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 09.12.2016 звернувся до суду з вищеназваною позовною заявою, у якій просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії та зобовязати відповідача здійснити перерахунок пенсії, починаючи з 01.01.2016, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати з посади прокурора Хорольського району Полтавської області, на підставі довідки прокуратури Полтавської області від 18.11.2016 №18-705/вих.-16, у звязку з підвищенням заробітної плати відповідної категорії прокурорсько-слідчих працівників та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії без обмеження граничного розміру у повному обсязі.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, послався на те, що 01.12.2016 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (далі Закону 1789-ХІІ), виходячи з розрахунку її розміру 90% від суми місячної заробітної плати у звязку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорських працівників, згідно довідки прокуратури Полтавської області №18-705/вих-16 від 18.11.2016, з 01.01.2016.

Рішенням відповідача від 06.12.2016 йому відмовлено у перерахунку пенсії з посиланням на пункт 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», згідно якого у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне грошове утримання призначаються відповідно до, зокрема Закону України «Про прокуратуру». З 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру», не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Вважає зазначене рішення необґрунтованим та незаконним, оскільки 09.03.2004 органом Пенсійного фонду України йому призначено пенсію за вислугу років у розмірі 90% від суми його місячної (чинної) заробітної плати відповідно до ст. 50-1 Закону 1789-ХІІ в редакції 1991 року, про що зроблений відповідний запис у трудовій книжці. Наказом Генерального прокурора України №1325к від 19.09.2011 його звільнено з посади прокурора Хорольського району Полтавської області з 20.09.2011 за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за вислугу років. Разом з цим 28.09.2011 Хорольським управлінням ПФУ йому проведено перерахунок пенсії у звязку із звільненням та встановлено розмір на рівні 90% від суми його місячної заробітної плати.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» працівникам прокуратури збільшено посадові оклади, що згідно ч.13, ч.18 статті 50-1 Закону 1789-ХІІ є підставою для перерахунку пенсії за вислугу років.

Відмовою у перерахунку пенсії порушуються гарантії щодо недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав, передбачені ст. 22 Конституції України.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Просив задовольнити позов.

Представник відповідача позов не визнав, надавши відзив на позовну заяву, у якому послався на те, що згідно ч.13 ст.50-1 Закону 1789-ХІІ держава взяла на себе обовязок забезпечити не лише нарахування, але й перерахунок пенсії правцівникамм прокуратури, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком. Частиною 18 статті 50-1 Закону 1789-ХІІ визначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у звязку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. 15.07.2015 набув чинності Закон України «Про прокуратуру» 1697-VII, згідно розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема ч.13, ч.18 ст.50-1 Закону1789-ХІІ. Згідно ч.20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. На цей час КМ України не прийняв рішення щодо перерахунку пенсій працівникам прокуратури. Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.06.2015 скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Тобто, пенсії з 01 червня 2015 року не призначаються і не перераховуються. Здійснення перерахунку пенсії позивачу не передбачено законодавством. У задоволенні позову просив відмовити.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

09.03.2004 позивачу призначено пенсію за вислугу років у розмірі 90% від суми його місячної (чинної) заробітної плати відповідно до ст. 50-1 Закону 1789-ХІІ, що визнано сторонами.

19.09.2011 його звільнено з посади прокурора Хорольського району Полтавської області з 20.09.2011 за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за вислугу років, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача та не заперечується представником відповідача.

01.12.2016 позивач звернувся до Карлівського обєднаного УПФ України Полтавської області із заявою про перерахунок призначеної пенсії за вислугу років на підставі заробітку працівників прокуратури, додавши довідку прокуратури Полтавської області від 18.11.2016 №18-705/вих.-16, згідно якої заробітна плата прокурора району на 01 грудня 2015 року складає 12284,96 грн. (а.с.12).

Рішенням відповідача від 06.12.2016 року позивачу відмовлено в перерахунку пенсії за відсутності передбачених законодавством підстав (а.с.11).

Рішення мотивоване тим, що згідно ч.20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. На цей час такі умови та порядок не визначені. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.06.2015 скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Тобто, пенсії з 01 січня 2016 року не призначаються і не перераховуються.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 13 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Частиною 18 статті 50-1 вказаного Закону визначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом з тим, Законом України від 28.12.2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст.50-1 Закону 1789-ХІІ та частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Крім того, 15 липня 2015 року набув чинності Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», згідно Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закон України «Про прокуратуру» 1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50 - 1, частини третьої статті 51- 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Таким чином, на час звернення позивача до органу ПФУ із заявою про перерахунок пенсії частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону 1789-ХІІ, які визначали право на перерахунок пенсій працівникам прокуратури, втратили чинність, у зв'язку з чим, суд вважає, що законодавчо визначені підстави для такого перерахунку з цього часу є відсутніми.

Згідно частини 20 статті 86 Закону 1697-VII, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований статтею 50-1 Закону 1789-ХІІ при призначені пенсії, проте, визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачеві на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Положення Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII, якими частину 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII та частину 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII викладено у новій редакції, не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

У рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Суду від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії»).

Європейський суд з прав людини у рішенні «Великода проти України» від 3 червня 2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися й передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 цей суд зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на викладене, суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивача згідно статті 50-1 Закону 1789-ХІІ, а тому у спірних правовідносинах відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Щодо наведених висновків з приводу застосування вказаних правових норм Верховний Суд висловив правову позицію у постанові від 20 лютого 2018 року у справі №711/6019/16-а.

Суд зазначає, що тривалість розгляду справи обумовлена неможливістю визначення судді для розгляду справи внаслідок автоматизованого розподілу у звязку з відсутністю в Карлівському районному суді суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, протягом тривалого часу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 241-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Карлівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок пенсії, призначеної на підставі Закону України «Про прокуратуру», відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Карлівський районний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду проголошено 27 квітня 2018 року.

Суддя: І.В. Лизенко