Справа № 810/1726/17
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1726/17 Головуючий у 1-й інстанції - Брагіна О.Є.
Суддя-доповідач - Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана»

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року

у справі №810/1726/17 (розглянутої в порядку письмового провадження )

за позовом Приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана»

до відповідача

1.державного реєстратора Сквирської міської ради Київської області Яремко Марини Василівни

2. державного реєстратора Сквирської міської ради Київської області Шерстюк Альони Олександрівни

3. державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції Київської області Рисак Олени Олександрівни

4. державного реєстратора комунального підприємства "Центру розвитку та інвестицій Васильківського району" Київської області Іванця Василя Васильовича

треті особи: Приватне підприємство "Агроспілка Малолисовецька",

Товариство з обмеженою відповідальністю "Урожай Сквирщини"

про визнання протиправними та скасування рішень державних реєстраторів,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» звернулось до суду з позовом до державного реєстратора Сквирської міської ради Київської області Яремко Марини Василівни, державного реєстратора Сквирської міської ради Київської області Шерстюк Альони Олександрівни, державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції Київської області Рисак Олени Олександрівни, державного реєстратора комунального підприємства "Центру розвитку та інвестицій Васильківського району" Київської області Іванця Василя Васильовича, треті особи: Приватне підприємство "Агроспілка Малолисовецька", Товариство з обмеженою відповідальністю "Урожай Сквирщини" про визнання протиправним та скасування рішень державного реєстратора Сквирської міської ради Київської області Яремко М.В. від 05.08.2016 індексний номер 30795220 та 30795605; державного реєстратора Сквирської міської ради Київської області Шерстюк А.О. від 19.12.2016 індексний номер 33024424, державного реєстратора управління державної реєстрації ГТУЮ у Київській області Рисак О.О. від 25.04.2016 індексний номер 29397590, 29397660 та 29397816, державного реєстратора комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Іванця В.В. від 02.04.2016 індексний номер 29071439 та 29072003, треті особи: Приватне підприємство «Агроспілка Малолисовецька», ТОВ «Урожай Сквирщини» про державну реєстрацію права оренди.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» зазначило, що звернулось до суду з вимогами до відповідачів про визнання протиправними та скасування їх рішень про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок в межах Селезенівської сільської ради Сквирського району Київської області за третіми особами ПП "Агроспілка Малолисовецька" та ТОВ "Урожай Сквирщини", оскільки усупереч вимогам чинного законодавства відповідачі повторно зареєстрували право оренди на ті ж самі земельні ділянки за третіми особами ПП "Агроспілка Малолисовецька" та ТОВ "Урожай Сквирщини" під час дії укладених договорів оренди землі з ТОВ «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана», які є чинними та в судовому порядку недійсними не визнавалися.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позові вимоги задовольнити у повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що на державного реєстратора під час здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно покладено обов'язок перевіряти інформацію щодо наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, проте відповідачами зазначеного обов'язку не виконано, у зв'язку чим були порушені права позивача.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу відповідачами не надано.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції й прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню, з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково

Відповідно до ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, протягом 2006 - 2009 років позивачем були укладені договори оренди з власниками земельних ділянок на території Селезенівської сільської ради Сквирського району Київської області: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13 строком на 10- 15 років. Вказані договори були зареєстровані у встановленому законом порядку Сквирським районним відділом Київської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", що підтверджується відмітками у текстах договорів, а також листом відділу ГУ Держгеокадастру від 14.04.2017 №10/116-17.

В подальшому, орендодавцями-власниками земельних ділянок, були вдруге укладені договори оренди на ті самі земельні ділянки тільки вже з іншими підприємствами - ПП "Агроспілка Малолисовецька", ТОВ "Урожай Сквирщини", які зареєстрували свої права орендарів у порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи державним реєстратором Сквирської міської ради Київської області Яремко М.В., державним реєстратором Сквирської міської ради Київської області Шерстюк А.О., державним реєстратором управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції Київської області Рисак О.О., державним реєстратором комунального підприємства "Центру розвитку та інвестицій Васильківського району" Київської області Іванцем В.В. зареєстровано договори оренди землі про що прийнято відповідні рішення та 05.08.2016, 19.12.2016, 02.04.2016 та 25.04.2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про реєстрацію права оренди на спірні земельні ділянки за ПП "Агроспілка Малолисовецька" та ТОВ "Урожай Сквирщини".

Вважаючи що діями відповідачів як суб'єкта владних повноважень при вчиненні реєстраційних дій були порушені його права землекористувача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено суду та не підтверджено належними доказами наявність обставин, якими обґрунтовані його позовні вимоги, натомість відповідачем доводи позивача спростовано. Крім того судом першої інстанції зазначено, що на думку суду ця справа належить до адміністративної юрисдикції, оскільки оскаржуються дії відповідачів щодо проведення державної реєстрації прав оренди на земельні ділянки.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Частинами першою та другою статті 55 Конституції України передбачено, що рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У п. 3 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України міститься визначення адміністративний суд, згідно з яким це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Отже, належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил територіальної, інстанційної та предметної підсудності.

Суд першої інстанції, розглядаючи дану справу, виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак, на думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на нижченаведене.

Колегія суддів зауважує, що суд апеляційної інстанції переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, застосовуючи при цьому те законодавство, яке було чинне на час винесення спірного рішення.

Частинами 1, 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час винесення спірного судового рішення) встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час винесення спірного судового рішення) визначено, що правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час винесення спірного судового рішення) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції на час винесення спірного судового рішення) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Враховуючи те, що спірні правовідносини пов'язані з невиконанням умов цивільно-правової угоди, цей спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Аналогічний правовий висновок щодо визначення юрисдикції адміністративних судів міститься у постанові викладено в постановах Верховного Суду України від 14 червня 2016 року у справі № 21-41а16 та від 11 квітня 2017 року у справі № 808/2298/15 та постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №817/1048 від 04 квітня 2018 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що суттю даного спору являється вирішення питання правомірності переходу права власності на нерухоме майно від позивача до третьої особи, що вказує на наявність спору про право.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених ст. 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи викладені положення Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню з закриттям провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 238, 242, 246, 308, 310, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» - задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року - скасувати, провадження по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» до державного реєстратора Сквирської міської ради Київської області Яремко Марини Василівни, державного реєстратора Сквирської міської ради Київської області Шерстюк Альони Олександрівни, державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції Київської області Рисак Олени Олександрівни, державного реєстратора комунального підприємства "Центру розвитку та інвестицій Васильківського району" Київської області Іванця Василя Васильовича, треті особи: Приватне підприємство "Агроспілка Малолисовецька", Товариство з обмеженою відповідальністю "Урожай Сквирщини" про визнання протиправним та скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію права оренди - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 24 квітня 2018 року.