Справа № 180/536/17(2-а/180/42/17)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 квітня 2018 рокусправа № 180/536/17(2-а/180/42/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

суддя - доповідач: Олефіренко Н.А.

судді: Білак С.В. Шальєвої В.А.

за участю секретаря судового засідання: Трахт К.О.

За участю:

Позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 Анатолійовича-опікун дітей-сиріт ОСОБА_2, ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2018 р. (суддя Нанічкіна Н.М.) в адміністративній справі № 180/536/17(2-а/180/42/17) за позовом ОСОБА_1 Анатолійовича-опікун дітей-сиріт ОСОБА_2, ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області про визнання дій дискримінаційними систематично-неправомірними та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в своїх інтересах та від імені дітей-сиріт ОСОБА_3 та ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії Виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області, директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» ОСОБА_5, Приватного підприємства «Ремсервіс-АТП 11211» дискримінаційними систематично - неправомірними; стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 20000 гривень; стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_2 в особі опікуна ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 20000 гривень; стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_3 в особі опікуна ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 20000 гривень.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено частково, визнано дії (бездіяльність) виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області, які виразилися у наданні відповідей на скарги, заяви, запити, які стосуються систематичної відмови перевізниками, які здійснюють перевезення автобусними маршрутами у м.Марганець, у пільговому проїзді ОСОБА_1, дітям-сиротам ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не по суті звернень, у відсутності контролю за дотриманням перевізниками вимог чинного законодавства щодо пільгового перевезення пасажирів автобусними маршрутами у м.Марганець, у не вирішенні питання безоплатного проїзду протягом 2014-2016 років, дискримінаційними систематично-неправомірними; стягнуто з виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області: на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10000 гривень; на користь ОСОБА_2 в особі опікуна ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10000 грн.; на користь ОСОБА_3 в особі опікуна ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10000 гривень.

Не погодившись з рішеням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій апелянт просить рішення змінити в частині стягнення моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав, просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи трудового каліцтва з 01.08.1977 року довічно, що підтверджується довідкою ЛТЕ Серії ВТЭ-29 № 009390 (а.с.13).

ОСОБА_1 є опікуном дітей, позбавлених батьківського піклування ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачам неодноразово відмовляли у безоплатному проїзді в автобусних маршрутах м.Марганець, що підтверджується доказами наявними матеріалах справи, тому останні звернулись за захистом своїх порушених прав до суду.

У звязку з вищевикладеним ОСОБА_1, наголошено, що він та його онуки зазнали душевних страждань, пов'язаних із дискримінацією з боку відповідача, оскільки йому та його онукам постійно відмовляють у пільговому перевезенні, при цьому ображають, що послужило підставою до звернення до лікарні та купуванні дорогих ліків, а відповідач на його звернення не реагує, займається формальними відписками. Питання безоплатного проїзду його та його онуків до теперішнього часу не вирішено.

На підтвердження моральних страждань позивачем надані наступні документи: копію довідки КЗ «МЦПМСД» від 17.03.2017 року про те, що ОСОБА_2 з 09.03.201 року по 17.03.2017 року не відвідував навчальний заклад з приводу «ОРВИ средней тяжести». На довідці міститься надпис, що з 09.03.2017 року по 17.03.2017 року лікування та посилене харчування для ОСОБА_3 у сумі 25000 гривень (а.с.163); копію санаторно-курортної картки для дітей ОСОБА_3 від 11.07.2017 року (а.с.164); копію путівки №307 ОСОБА_3 строком з 17.07.2017 року по 09.08.2017 року (а.с.165); копію довідки, виданої ОСОБА_3, який хворів з 10.03.2014 року по 21.03.2014 року з діагнозом «ОРЗ». На зворотній стороні довідки написано, що ліки для ОСОБА_3 на суму 20000 гривень (а.с.170); копію листка непрацездатності КЗ «Марганецький ЦПМСД» ОСОБА_1 з 18.07.2016 року по 23.07.2016 року (а.с.171); копію довідки КЗ «Марганецький ЦПМСД» від 28.07.2017 року ОСОБА_1, який перебував на амбулаторному лікуванні з 19.07 по 28.07.2017 року (а.с172); копію листка непрацездатності КЗ «Марганецький ЦПМСД» ОСОБА_1 з 16.03.2017 року по 31.03.2017 року (а.с.173); копіюю листка непрацездатності КЗ «Марганецький ЦПМСД» ОСОБА_1 з 19.07.2017 року по 24.07.2017 року (а.с.174); копію листка непрацездатності КЗ «Марганецький ЦПМСД» ОСОБА_1 з 04.08.2014 року по 09.08.2014 року (а.с.175); копію направлення, виданого ОСОБА_1 (а.с176).

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4).

При цьому, зважаючи на характер спору, позивач не звільнений від обов'язку по доведенню позовних вимог про стягнення суми на відшкодування моральної шкоди, як це передбачено ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивачем надано до суду переконливі докази на підтвердження того, що позивачам, неодноразово відмовлялось у пільговому перевезенні, і на чисельні звернення ОСОБА_1 до виконавчого органу ради відповіді по суті надані не були, питання безоплатного проїзду позивачів до теперішнього часу не вирішено, контроль за дотриманням перевізниками вимог чинного законодавства щодо пільгового перевезення відповідачем належним чином не здійснюється.

З урахуванням вказаного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 310, 316, 321, 325, КАС, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Анатолійовича-опікун дітей-сиріт ОСОБА_2, ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2018 р. в адміністративній справі № 180/536/17(2-а/180/42/17) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили 18.04.2018 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 20.04.2018 року.

Суддя - доповідач: Н.А. Олефіренко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва