Справа № 813/1061/18
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/1061/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Шавель М.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги ,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (вул.Крута,3, с.Ясенівці, Львівська область,80750) звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (вул.Стрийська,35, м.Львів, 79003) про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення від 21.11.2017 № 11547-17 та податкової вимоги від 22.02.2018 року № 20167-17.

Ухвалою від 21 березня 2018 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі з повідомленням сторін.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником нежитлової будівлі, яку він, як сільськогосподарський товаровиробник, використовує для обслуговування своєї сільськогосподарської діяльності, а тому, відповідно до пункту ж 266.2.2 статті 266 Податкового кодексу України, звільнений від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечував, надав до суду письмовий відзив, у якому просив у задоволені позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Позивач є власником будівлі корівника за адресою: Львівська область Золочівський район, с. Лука, вул. Шевченка, буд.5, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копія якого є в матеріалах справи (а.с. 12).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 займається розведенням свиней, роздрібна торгівля мясом і мясними продуктами в спеціалізованих магазинах. (а.с.10).

Згідно з витягом з реєстру платників єдиного податку від 28.02.2017 року з 01.01.2012 року є платником єдиного податку 4 групи та здійснює діяльність з розведення свиней.

На підставі пп.54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп. 266.7.2 п 266.7 Податкового кодексу України, Головним управлінням державної фіскальної служби України у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 21.11.2017 № 11547-17, яким нараховано позивачу податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, яке перебуває у власності фізичних осіб, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у розмірі 1040528 грн.

22.02.2018 року Головним управлінням державної фіскальної служби України у Львівській області винесено податкову вимогу № 20167-17, згідно якої сума податкового боргу становить 10405, 28 грн.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Податкового кодексу України (далі - ПК України), контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Відповідно до положень п. 21.1 ст. 21 ПК України, зокрема, посадові особи контролюючих органів зобов'язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Згідно п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. (пп.. 266.2.2, пп..266.3.1. п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Відповідно до пп. 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно пп.266.3.3 п.266.3 ст.266 ПК України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об'єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об'єкт.

У відповідності до п.п.14.1.129 прим.1 п.14.1 ст.14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей, будівлі промислові та склади.

Відповідно до п. «ж» пп. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України не є обєктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач, як особа, яка займається розведенням свиней, використовує нежитлову будівлю (корівник) у своїй господарській діяльності, він є звільнений від сплати такого.

У Податковому кодексі поняття «сільськогосподарський товаровиробник» визначено пп. 14.1.235 ст. 14 ПК України.

У пп. 14.1.235 ст. 14 ПК України, зокрема, визначено, що це визначення сільськогосподарського товаровиробника виключно для цілей глави 1 «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» розділу XIV цього Кодексу «Спеціальні податкові режими», до якої віднесено четверту групу - сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Таким чином, визначення сільськогосподарський товаровиробник, яке міститься у пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, застосовуються виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", що прямо визначено самим пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

З аналізу вище викладеного слід дійти висновку, що до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки відноситься до розділу ХІІ "Податок на майно".

Відповідно до п.п.5.2, 5.3 ст. 5 ПК України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу; інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

З врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що у даному випадку зміст поняття "сільськогосподарський товаровиробник", викладеного у Законі України "Про сільськогосподарський перепис" та у Податковому кодексі України, не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України має чітко обмежену сферу застосування та, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень п.5.3 ст. 5 Податкового кодексу України.

При цьому, з положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.

Враховуючи вищевказане, позивач є сільськогосподарським товаровиробником. Отже, споруди, що належать йому на праві власності та використовуються ним у сільськогосподарській діяльності не є обєктами сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як закріплено частиною другою статті 2 КАС України, У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень, закріплених частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 740,00 грн., підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 72,77,94, 241 -246 КАС України , суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 21.11.2017 № 11547-17 та податкову вимогу від 22.02.2018 року № 20167-17.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (вул.Стрийська,35, м.Львів, 79003, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місцезнаходження: 80750, Львівська область, с. Ясенівці, вул. Крута,3) судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн., 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Львівського апеляційної адміністративного суду. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Львівський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 24 квітня 2018 року.

Суддя Кухар Н.А.