Справа № 810/4438/16
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 квітня 2018 року

Київ

справа №810/4438/16

адміністративне провадження №К/9901/10320/18

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Олендера І.Я., перевіривши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Стейт Оіл” про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 6 грудня 2017 року у справі № 810/4438/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Стейт Оіл” до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 6 грудня 2017 року у справі № 810/4438/16 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Стейт Оіл” залишено без задоволення. Касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задоволено частково. Скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2017 року в частині задоволених позовних вимог та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2017 року в частині відмовлених позовних вимог та постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2017 в частині, яка залишена без змін судом апеляційної інстанції, залишено без змін.

Не погодившись із ухвалою Вищого адміністративного суду України від 6 грудня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Стейт Оіл” подало до Верховного Суду України заяву про її перегляд з підстав, встановлених п. 1 частини першої ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) в редакції Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII.

Зазначена заява згідно відбитку штемпеля на поштовому відправленні подана до Верховного Суду України 14 грудня 2017 року, тобто до набрання чинності КАС України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ.

Супровідним листом від 12 січня 2018 року Верховний Суд України направив матеріали заяви за належністю до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у зв’язку з тим, що з 15 грудня 2017 року Верховний Суд України припинив свою діяльність відповідно до п. 7 Розділу ХІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII “Про судоустрій і статус суддів”.

Згідно штампу вхідної кореспонденції у канцелярії Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду заява зареєстрована 26 січня 2018 року та передана судді – доповідачу Олендеру І.Я. 29 січня 2018 року.

Пунктом 1 частини першої Розділу VІІ “Перехідні положення” КАС України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 передбачено, що заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 239-2 КАС України заява повертається заявнику, якщо заяву подано без додержання вимог статей 239 та 239-1 цього Кодексу і заявник не усунув її недоліки протягом установленого строку.

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 810/4438/16 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Стейт Оіл” про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 6 грудня 2017 року – залишено без руху з мотивів її невідповідності вимогам статті 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону від 13 липня 2017 року №2136-VІІІ, що діяла на момент подання заяви, та надано строк для усунення недоліків заяви у частині надання документу про сплату судового збору та надання належним чином завіреної копії ухвали Вищого адміністративного суду України від 6 грудня 2017 року про перегляд якої подано заяву.

Зазначена ухвала Верховного Суду від 31 січня 2018 року направлена засобами поштового зв’язку 5 лютого 2018 року на адресу заявника, яку ним зазначено у поданій ним заяві.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ухвала про залишення заяви без руху отримана заявником 7 лютого 2018 року.

16 лютого 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Стейт Оіл” подало заяву про усунення недоліків заяви до якої долучило копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 6 грудня 2017 року та подало клопотання про відстрочення сплати судового збору, обґрунтовуючи його неможливістю своєчасної сплати судового збору, у зв’язку з відсутністю достатньої кількості коштів на рахунках заявника та їх арештом.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2018 року продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю “Стейт Оіл” строк для усунення недоліків заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 6 грудня 2017 року у справі № 810/4438/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Стейт Оіл” до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – 15 днів з моменту отримання цієї ухвали.

Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 810/4438/16 продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю “Стейт Оіл” строк для усунення недоліків поданої ним заяви у зв’язку з не надходженням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з якого б вбачалася дата отримання скаржником ухвали Верховного Суду від 22 лютого 2018 року.

На виконання вимог ухвал Верховного Суду від 31 січня 2018 року, 22 лютого 2018 року та 28 березня 2018 року, заявник подав до суду повторно клопотання про відстрочення сплати судового збору, обґрунтовуючи його неможливістю своєчасної сплати судового збору, у зв’язку з тим, що судовий збір за подачу заяви про перегляд Верховним Судом України рішення Вищого адміністративного суду України є непомірно великим, що позбавляє права на судовий захист, а також відсутністю достатньої кількості коштів на рахунках заявника для сплати судового збору та їх арештом.

Вирішуючи заявлене клопотання суд виходить з наступного.

У статті 8 Закону «Про судовий збір» законодавець закріпив норму відповідно до якої, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою:

- відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі;

- зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Таким чином, держава визначилась із засобом, який може використовуватись для доступу до суду шляхом подачі позову без оплати його судовим збором.

Разом з цим, підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування ним майнового стану сторони. Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Визначальним чинником, який дає підстави для застосування статті 8 законодавець пов’язав із поняттям «майнового стану сторони», що є оціночним в кожній окремій справі.

Щодо надмірного розміру судового збору, то виходячи з розміру суми позову, яку заявник вважає спірною, а саме 1 979 416 268,00 грн, сума судового збору в розмірі 38 598 617 грн 23 коп. на думку суду є співмірною з майновим інтересом, який переслідує заявник.

При цьому суд ретельно дослідив та оцінивши надані на підтвердження доводів про скрутний майновий/фінансовий стан докази, а саме виписки, довідки з деяких банківських установ, а також ухвалу щодо накладення арешту на майно та кошти заявника, вважає, що такі не можуть беззаперечно свідчити про неспроможність оплатити відповідну суму судового збору, оскільки сам заявник стверджує, що товариство продовжує здійснювати господарську діяльність, що повинна та очевидно супроводжується певною фінансовою діяльністю, ним не подано до суду доказів, як то фінансових звітів, які б свідчили про збитковість, відсутність обігових коштів, а так само, що товариство перебуває у процедурі банкрутства. В свою чергу суд вважає, що відсутність таких доказів може свідчити про задовільне фінансове становище та майновий стан.

Суд констатує, що заявнику як позивачу було відстрочено сплату судового збору за подання позову у даній справі згідно ухвали Київського окружного адміністративного суду від 20.01.2017, а додатковою постановою цього ж суду він був звільнений від сплати судового збору; згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 відстрочено заявнику сплату судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.08.2017 відстрочено сплату судового збору за подання касаційної скарги у даній справі.

Суду не надано жодних доказів, що свідчили б про сплату чи стягнення із заявника судового збору, за результатами розгляду даної справи у суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції, що може свідчити про намагання під приводом скрутного матеріального стану уникнути сплати судового збору за розгляд справи судами.

Вказане вище свідчить також і про те, що позивач в повній мірі скористався правом доступу до правосуддя, що гарантовано, як Конституцією України пункт 8 частина перша статті 129 так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, відповідає Рекомендації R (81) 7 Комітету міністрів державам?членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя від 14.05.1981 року та практиці Європейського суду з прав людини, які встановлюють, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету (законодавче закріплення судових витрат має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат), по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію).

Позиція ЄСПЛ стосовно сплати судового збору аналогічна: судовий збір не повинен обмежувати право заявників на доступ до правосуддя та має бути «розумним». Разом з тим, на думку ЄСПЛ, судовий збір є таким собі обмежувальним заходом, який попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.

У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Прийнятими судовими рішеннями у даній справі доводиться факт розгляду справи за позовом заявника у судовому засіданні судом першої інстанції, перегляду справи за апеляційною скаргою заявника судом апеляційної інстанції, а також розгляду касаційної скарги заявника судом касаційної інстанції.

Крім того, ухвалами 31 січня 2018 року, 22 лютого 2018 року та 28 березня 2018 року Верховний Суд неодноразово надавав заявнику можливість усунути недоліки поданої заяви про перегляд судового рішення, однак такий наданою можливістю не скористався.

Сплата судового збору за подання заяви про перегляд остаточного судового рішення в даній справі не ускладнює доступ заявника до суду оскільки ним він скористався як зазначено вище і не завдає шкоди суті цього права, оскільки заявнику було забезпечено розгляд його позовних вимог судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

При цьому, слід враховувати статтю 129 Конституції України де як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, в тому числі і щодо сплати судового збору.

Зважаючи на встановлене судом, заявник не подав вагомих та переконливих доказів щодо майнової/фінансової спроможності, що були б вирішальними для задоволення його клопотання про відстрочення сплати судового збору на цьому етапі судового оскарження, а саме за подання заяви про перегляд Верховним Судом України остаточного судового рішення суду касаційної інстанції - Вищого адміністративного суду України.

Суд констатує, що станом на час спливу встановленого судом строку для усунення недоліків заяви заявником не було усунуто зазначені в ухвалах Верховного Суду від 31 січня 2018 року, 22 лютого 2018 року та 28 березня 2018 року недоліки заяви, а саме не сплачено судовий збір у визначеному законом розмірі, тому така підлягає поверненню.

Керуючись статтями 237-239-2, пунктом 1 частини першої Розділу VII “Перехідні положення” КАС України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII,

У Х В А Л И В :

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Стейт Оіл” про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 6 грудня 2017 року у справі № 810/4438/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Стейт Оіл” до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень повернути заявнику разом з доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя І.Я. Олендер