Справа № 804/3059/18
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 квітня 2018 року Справа №804/3059/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача 1 державного реєстратора Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області ОСОБА_2, відповідача 2 Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача 1 державного реєстратора Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області ОСОБА_2, відповідача 2 Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП», у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 квітня 2018 року, індексний номер 40714148, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області ОСОБА_2, про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вул. Обсерваторна, будинок 57 за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП»;

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 квітня 2018 року, індексний номер 40715092, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області ОСОБА_2, про державну реєстрацію права власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вул. Обсерваторна, будинок 57 за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП».

Відповідно до пунктів 3 та 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів позову вбачається, що позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23 квітня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма ВВ» був укладений кредитний договір №36909-41.4-13-2 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (далі Кредитний договір). Відповідно до пункту 1.1 Кредитного договору Банк відкрив Позичальнику відновлювальну відкличну, кредитну лінію та зобовязався надати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а Позичальник зобовязався повернути кредитні кошти та сплатити проценти та інші платежі. Пунктом 3.1.1 Кредитного договору (в редакції договору про внесення змін і доповнень до Кредитного договору від 05.06.2013 року) передбачено, що виконання Позичальником зобовязань за цим договором забезпечуються іпотекою домоволодіння загальною площею 507,9 кв.м. та земельної ділянки загальною площею 0,0510 га, знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вул. Обсерваторна, будинок 57 та належать ОСОБА_1.

05 червня 2013 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровим №3443, відповідно до якого Позивачем було надано в іпотеку нерухоме майно: домоволодіння одноповерхової житлової будівлі №57 загальною площею та земельну ділянку, на якій вона розташована загальною площею 0,0510 га, кадастровий номер :03:138:0021, з цільовим призначенням земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вул. Обсерваторна, будинок 57. Відповідно до пункту 5.2 Договору іпотеки у разі прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушено зобовязання, вимога про його виконання протягом 30 календарних днів з моменту її отримання та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки.

26 липня 2017 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було винесено рішення по справі №201/4947/17, яким відмовлено у позовних вимогах ПАТ «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке залишено без змін Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2018 року.

19 квітня 2018 року державним реєстратором Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 прийнято рішення індексний номер 40714148 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вул. Обсерваторна, будинок 57 за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» та індексний номер 40715092 про державну реєстрацію права власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вул. Обсерваторна, будинок 57 за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП».

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №121288621 від 19.04.2018 року, підставою для виникнення права власності на вказане нерухоме майно зазначено договір іпотеки від 05.06.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий №3443, та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 01.03.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий №249.

Позивач вважає, що зазначені рішення державного реєстратора ОСОБА_2 прийнято з грубими порушеннями, а також всупереч приписам Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у звязку з чим звернувся до суду.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктом 1 частини першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, за положеннями частини третьою вказаної статті адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Поряд із цим, статтею 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Водночас, згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 року №1618-IV суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З аналізу вищевикладеного, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини виникають з приводу правомірності звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто вони повязані із невиконанням, на думку позивача, публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» умов укладеного договору від 05 червня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровим №3443, вимог Закону України «Про іпотеку».

Отже, суд приходить до висновку, що заявлений спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами Цивільно-процесуального законодавства України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України в постанові від 14 червня 2016 року в справі №21-41а16 та від 11 квітня 2017 року у справі №21-3632а16, а також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі №826/14433/16 (К/9901/7474/18).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Поряд із цим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи, що заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити.

При цьому, частиною сьомою статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен розяснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

На виконання вищенаведеної норми суд розяснює позивачеві, що заявлений до розгляду спір може бути поданий до місцевого загального суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись статтями 170, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 державного реєстратора Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області ОСОБА_2, відповідача 2 Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про визнання протиправним та скасування рішення.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати позивачеві разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз'яснити позивачу, що відповідно до частини пятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Юхно