Справа № 2а-886/12/1370
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2018 року

Київ

справа №2а-886/12/1370

адміністративне провадження №К/9901/3319/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Дрогобицький машинобудівний завод" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2012 року (суддя - Гавдик З.В.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2014 року (судді: Гінда О.М. (головуючий), Качмар В.Я., Ніколін В.В.) у справі №2а-886/12/1370 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Дрогобицький машинобудівний завод" до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство "Дрогобицький машинобудівний завод" (далі - позивач, ВАТ "Дрогобицький машинобудівний завод" ) звернулось до суду з позовом до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23 червня 2011 року №, № та №, та № у частині не утриманого та не перерахованого податку з доходів фізичних осіб у сумі 1 842,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог ВАТ «Дрогобицький машинобудівний завод» зазначило, що правильно визначило податкові зобов'язання з податку на прибуток та з податку на додану вартість, а висновки податкового органу вважає безпідставними, оскільки господарські операції мали реальний характер, а господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності. Крім того, позивач вказував на протиправність збільшення розміру земельного податку, зважаючи на те, що рішення про нормативно-грошову оцінку оскаржується у судовому порядку, а отже не може слугувати підставою для розрахунку земельного податку.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2012 року, задоволено адміністративний позов частково. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення - рішення № від 23 червня 2011 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 536,53 грн судового збору.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2014 року, рішення суду першої інстанції скасовано у частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 23 червня 2011 року № та відмовлено у задоволенні цих позовних вимог. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з неправомірності формування позивачем витрат та податкового кредиту спірного податкового періоду, оскільки суми ПДВ, сплачені у ціні придбаного у контрагента товару не підтверджуються належними первинними документами. Крім того, позивачем всупереч вимогам податкового законодавства не включено до складу валових доходів від продажу товарів (робіт, послуг) вартість наданих послуг по користуванню верстатами, що передані ТОВ «Постулат».

Крім того, суд апеляційної інстанції скасовуючи частково рішення суду першої інстанції виходив з заниження позивачем земельного податку, зважаючи на неврахування при його декларуванні грошової оцінки землі.

Не погодившись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2014 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ВАТ "Дрогобицький машинобудівний завод».

Відповідач подав заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, з посиланням на відсутність діяння, що призвело до неналежного виконання вимог податкового законодавства.

Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що уповноваженими особами контролюючого органу проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 квітня 2010 року по 31 грудня 2010 року, про що складено акт №453/23-1/00153362 від 6 червня 2011 року, яким встановлено порушення позивачем вимог:

- підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 пункту 5.9 статті 5, підпункту 8.4.4. пункту 8.4 статті 8 підпункту 11.2.1, пункту 11.2, підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у результаті чого позивачем занижено податок на прибуток всього в сумі 1 045 863 грн;

- пункту 4.1 статті 4, підпункту 6.1.1 пункту 6.1, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», у результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 1 056 890,00 грн;

- статей 5, 7, 13, 14, 23 Закону України «Про плату за землю», Рішення ХХІХ сесії п'ятого скликання Дрогобицької міської Ради від 25 червня 2009 року №880, у результаті чого занижено податок за землю в сумі 293 016,00 грн;

- пунктів 1.3, 1.6, 1.8 статті 1, підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4, підпункту 4.2.9. «г», 4.3.20, пунктів 4.2, 4.3 статті 4, підпункту 6.1.1 пункту 6.1 статті 6, підпункту 6.5.1, пункту 6.5. статті 6, підпункту 8.1.1, пункту 8.1 статті 8, підпунктів 9.10.1 (б), 9.10.2 (б), 9.10.3 пункту 9.10. статті 9, пункту 19.2.«а» статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», у результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2 301,38 грн, у тому числі у 2010 році на суму 2 301,38 грн.

За результатами перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення - рішення від 23 червня 2011 року №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 2 944,49 грн, у тому числі за основним платежем - 2 301,38 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 643,11 грн; №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 321 113,00 грн, у тому числі за основним платежем - 1 056 890,00 грн, штрафними (фінансовими) санкціями - 264 223,00 грн; №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з земельного податку у розмірі 366 270,00 грн, у тому числі за основним платежем - 293 016,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 73 254,00 грн; №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1 307 329,00 грн, у тому числі за основним платежем -1 045 863,00 грн, штрафними (фінансовими) санкціями - 261 466,00 грн.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 вказаного Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно із нормою абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі не дозволяється (пункту 5.10 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»)

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього ж Закону визначено, що первинний документ як документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, виходячи з вказаних норм податкового законодавства, до складу валових витрат включаються будь-які витрати, які пов'язані з господарською діяльністю платника податку та підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

За змістом положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 вказаної статті не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпункту 7.2.6 цього пункту).

Отже, достатніми підставами для виникнення у платника податку права на податковий кредит є наявність податкових накладних, виданих йому підприємствами-контрагентами, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, встановлення судом реальності та товарності господарських операцій.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків, або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Як встановлено судами попередніх інстанцій у перевіряємий період позивач мав господарські відносини з ТОВ «Постулат» на підставі договору оренди товару від 1 серпня 2008 року №47/08. Проте, позивачем не нараховано орендну плату за верстати та відповідно не відображено у складі валових доходів дохід з наданих послуг по оренді обладнання за період з 1 квітня 2010 року по 31 грудня 2010 року.

Крім цього, в бухгалтерському обліку ВАТ «Дрогобицький машинобудівний завод» відображено заборгованість ТОВ «Постулат» у сумі 72 000,00 грн та не відображено нарахування орендної плати ТОВ «Постулат» за період з 1 квітня 2010 року по 31 грудня 2010 року, протягом якого не було повернено переданих ВАТ «Дрогобицький машинобудівний завод» в оренду основних засобів, що свідчить про те, що всупереч вимогам податкового законодавства позивачем не включено до складу валових доходів від продажу товарів, робіт, послуг) вартість безоплатно наданих послуг по користуванню верстатами, що передані ТОВ «Постулат» згідно акта від 1 серпня 2008 року.

Відтак, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства у частині не включення до складу валового доходу вартість наданих послуг по оренді верстатів ТОВ «Постулат» по користуванню основними засобами, що належать ВАТ «Дрогобицький машинобудівний завод», чим занижено валовий дохід на 45 000,00 грн.

Крім того, контролюючим органом перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 1 квітня 2010 року по 31 грудня 2010 року встановлено його завищення у сумі 1 046 890,00 грн за результатами господарської діяльності з ТОВ «Елтіс маркет», ТОВ «За-Стройбут», ТОВ «Мет Сервіс Постач».

Так, позивач посилається на те, що у вказаний період придбав у червні 2010 року товар на суму 1 056 000,00 грн, у тому числі ПДВ -176 000,00 грн у ТОВ «Елтіс маркет», ТОВ «За-Стройбут», ТОВ «Мет Сервіс Постач».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем проведено інвентаризацію, за результатами якої встановлено відсутність товарів про що зазначено в протоколі інвентаризаційної комісії від 20 травня 2011 року, а саме: верстат мод.6Б444Г -1 шт., верстат мод.1Г340ПЦ - 1шт., верстат мод.НТ502 - 1шт., верстат мод.1Б240ПК - 3 шт., верстат мод.1Н692 - 1шт., прес мод.КД-2126R - 1 шт., отримані від ПАТ «Нікопольський завод трубопровідної арматури» та знаходяться на зберігання ПАТ «Нікопольський завод трубопровідної арматури»: трансформатор ТМЗ 1000/10 - 2 шт., отриманий від ТОВ «За-Стройбут» та знаходиться на зберіганні в ТОВ «За-Стройбут»;трансформатор ТМЗ 1000/10 -1 шт., отриманий від ТОВ «Мет сервіс постач»та знаходиться на зберіганні в ТОВ «Мет сервіс постач»; кран козловий 10Т25-1 шт., отриманий від ТОВ «Елтіс-Маркет»та знаходиться на зберіганні в ТОВ «Елтіс-Маркет».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем не було надано суду доказів щодо реальності здійснення господарської операції по взаємовідносинах з ТОВ «Елтіс маркет», ТОВ «За-Стройбут», ТОВ «Мет Сервіс Постач» щодо поставки останніми товару позивачеві, зважаючи на відсутність доказів прийняття товару, місця його зберігання, транспортування, використання придбаного товару (послуг) у власній господарській діяльності.

ВАТ «Дрогобицький машинобудівний завод» у процесі здійснення господарської діяльності укладено договори уступки права вимоги з ТОВ «Торгметал-КД» та ПП «Юпіт», однак, в порушення вимог податкового законодавства, кошти перераховані ВАТ «Дрогобицький машинобудівний завод» на користь вказаних контрагентів не було компенсовано товаром (роботами, послугами), які б підприємство використало в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності, і не буде компенсовано в майбутньому, а відтак не підлягає віднесенню до складу податкового кредиту сума ПДВ по вищевказаних операціях.

Досліджуючи фактичність здійснення вказаних господарських операцій, суди першої та апеляційної інстанцій визнали надані первинні бухгалтерські документи недостатніми для підтвердження фактичної поставки позивачу від вказаних контрагентів товару (робіт, послуг), зважаючи на відсутність доказів транспортування товару, його зберігання, відсутність складських приміщень, транспорту, устаткування, яке необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності контрагентами позивача, а також недоведеність отримання економічного ефекту від придбання вказаних товарів (робіт, послуг) шляхом використання їх у власній господарській діяльності.

Відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення є необхідною умовою для реалізації платником податків права на податковий кредит та в силу положень податкового законодавства надає платнику податків право зменшити податкові зобов'язання на суму витрат, сплаченого податку у зв'язку з придбанням товарів при здійсненні господарської діяльності, а отже відсутність економічної доцільності господарських операцій є підставою для зменшення в податковому обліку платника податків сум податкового кредиту.

Крім того, наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцем податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/робіт/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відтак, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку, що зважаючи на відсутність фактичного здійснення господарських операцій, контролюючим органом правомірно донараховано позивачу податкові зобов'язання з податку на додану вартість та з податку на прибуток за 2010 рік.

За результатами перевірки, контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем у спірний період надано матеріальні блага фізичній особі працівнику ОСОБА_4 у результаті чого занижено позивачем податок з доходів фізичних осіб в сумі 1 842,75 грн.

Так, ВАТ «Дрогобицький машинобудівний завод» реалізувало працівнику вагон-будинок спальний за 5 319,60 грн, про що свідчить видаткова накладна № 3-0000087 від 10 червня 2010 року.

Під час перевірки встановлено, що фактична вартість даного товару становить 17 604,00 грн, у зв'язку з чим, контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем надано матеріальні блага фізичній у вигляді різниці фактичної ціни та ціни реалізації вагон-будинку в сумі 12 285,00 грн (17 604,00 грн - 5 319,00 грн), відповідно, сума не утриманого та не перерахованого ВАТ «Дрогобицький машинобудівний завод» становить 1 842,75 грн (12 285,00*15%).

У суді першої інстанції в якості свідка допитана ОСОБА_5 (бухгалтер), яка вказала, що реалізований вагон-будинок спальний перебуває у зношеному стані, а відтак такий був уцінений з 17 604,00 грн до 12 285,00 грн. Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження зменшення ціни товару між сумою його фактичної вартості та ціною реалізації, позивачем не надано, а тому правильним є висновок податкового органу про донарахування податкового зобов'язання, виходячи з фактичної вартості товару - 17 604,00 грн.

Крім цього, контролюючий орган посилається на неврахування позивачем грошової оцінки землі при декларування земельного податку, у зв'язку з чим, відповідач дійшов висновку, що загальна сума заниженого земельного податку становить 293 016,00 грн.

Згідно стаття 5 Закону України «Про плату за землю» від 03.07.1992 № 2535-ХІІ (далі - Закон №2535) об'єктом плати є земельна ділянка, яка перебуває у власності або користуванні, а платником - власник земельної ділянки і землекористувач, у тому числі орендар.

Статтею 7 вказаного Закону України «Про плату за землю» визначено, що ставки земельного податку з земель, грошову оцінку яких встановлено, встановлюються у розмірі одного відсотка від їх грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у частинах п'ятій - десятій цієї статті та частині другій статті 6 цього Закону.

Власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок. Підставою для нарахування земельного податку, як встановлено статтею 13 Закону №2335 є дані державного земельного кадастру.

У відповідності до статті 14 цього Закону, юридичні особи самостійно обчислюють суму земельного податку в порядку, визначеному цим Законом за формою, встановленою Головною державною податковою інспекцією України, щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого подають дані відповідній державній податковій інспекції.

Грошова оцінка земельної ділянки проводиться Державним комітетом України по земельних ресурсах за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Грошова оцінка земельної ділянки щороку станом на 1 січня уточнюється на коефіцієнт індексації, порядок проведення якої затверджується Кабінетом Міністрів України (стаття 23 Закону № 2335- XII).

Відповідно до Рішення XXIX сесії п'ятого скликання Дрогобицької міської ради від 25 червня 2009 року №880, затверджено нормативну грошову оцінку земель м.Дрогобича станом на 1 січня 2008 року та введено в дію грошову оцінку земель м.Дрогобича з 1 липня 2009 року.

Згідно інформації управління Держкомзему у м. Дрогобич Львівської області грошова оцінка (ставки) земельного податку за земельну ділянку: АДРЕСА_1, площа 153915 м.кв., грошова оцінка з 1 липня 2009 року по 31 грудня 2010 становить - 381,11 грн за 1 м.кв.

Таким чином, викладене свідчить про те, що позивачем неправильно визначено податок за землю у сумі 172 879,00 грн, оскільки з урахуванням грошової оцінки, після 1 липня 2009 року такий податок має становити 465 895,00 грн (621 193,24/12*9), що свідчить про заниження позивачем податкових зобов'язань з земельного податку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Дрогобицький машинобудівний завод" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2014 року слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Дрогобицький машинобудівний завод" залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2014 року у справі №2а-886/12/1370 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду