Справа № 320/2394/18
Суддя: Юрлагіна Т. В.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 25.04.2018
Справа № 320/2394/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Юрлагіної Т.В.,

при секретарі Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мелітополі в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Патрульної поліції Запорізької області в особі інспектора 4 батальйону 3 роти лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та про зміну постанови серії БР № 032695 від 23.03.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Патрульної поліції Запорізької області в особі інспектора 4 батальйону 3 роти лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій субєкта владних повноважень при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення від 23 березня 2018 року протиправними та зміну цієї постанови, звільнивши ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності передбаченої ст. 122 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Адміністративний позов мотивований тим, що 23 березня 2018 року позивач рухався на своєму автомобілі MITSUBISHI LANCER, номерний знак НОМЕР_1, по вул. Героїв України на перехресті з вулицею ОСОБА_3 в місті Мелітополі. Його було зупинено інспектором 4-го батальйону 3 роти Управління патрульної поліції України в Запорізькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2,який повідомив, що позивачем порушений п. 8.7.3 ПДР України (проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофору). На підставі цього інспектором поліції було складено постанову серії БР 032695 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, якою накладено штраф в розмірі 425 гривень 00 копійок. Позивач вважає постанову такою, що підлягає зміні, оскільки в той час він був у схвильованому стані через те, що напередодні у нього захворіла мати, тривалий час перебував за кермом, а тому був дуже стомлений. Позивач не може заперечувати той факт, що він міг проїхати перехрестя на заборонений сигнал світлофору. Вважає, що до нього може бути застосована ст. 22 КУпАП, оскільки умислу на вчинення правопорушення не мав.

Від позивача до суду надійшла заява з проханням розгляду справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причини неявки. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у звязку з неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до складеної відповідачем постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 032695 від 23 березня 2018 року водій ОСОБА_1 23.03.2018 року о 01-30 годині, керуючи автомобілем MITSUBISHI LANCER, номерний знак НОМЕР_1, проїхав перехрестя вул. Героїв України та вул. Грушевського в м. Мелітополі на заборонений сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3 «Г» ПДР України, тобто позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого був притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в сумі 425 грн. /а.с. 6/

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова) особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Звертаючись з даним адміністративним позовом про зміну зазначеної вище постанови, позивач посилається на те, що в той час він був у схвильованому стані через те, що напередодні у нього захворіла мати, вже тривалий час він був за кермом, а тому був дуже стомлений. Позивач не заперечує той факт, що він проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофору.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП за загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до визначення правової позиції в рішенні Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 вказано, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Більше того, приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.20 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до вимог ч.1,2 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими,речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Суд, при вирішення питання щодо накладення адміністративного стягнення виходить, із вимог ст. 33 КУпАП, враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення та враховуючи обставини що помякшують відповідальність, а саме: вчинення правопорушення вперше, відсутність будь-яких негативних наслідків, а також з урахуванням його сімейних обставин, хворої мами, обставин які передували вчиненню правопорушення тривале перебування за кермом, враховуючи характер правопорушення, суд вважає за можливе застосувати ст. 22 КУпАП та звільнити ОСОБА_1, від адміністративної відповідальності у звязку з малозначністю правопорушення, обмежившись усним зауваженням, що в свою чергу буде співмірним вчиненому адміністративному правопорушенню, а також попереджатиме і запобігатиме вчиненню ним нових правопорушень і в повній мірі відповідатиме меті адміністративного стягнення.

Дане порушення на думку суду є незначним, оскільки виявлене порушення взагалі не потягло негативних наслідків, не спричинило створення аварійної обстановки, і протиставлюваних, зворотних доказів суду надано не було. При цьому суд виходить з того, що правосуддя в Україні має здійснюватися на засадах принципів справедливості та індивідуалізації, за яких формальний момент (проїзд на заборонений сигнал світлофора), не може превалювати над фактичним життєвими обставинами, які склались у позивача та відсутності негативних наслідків.

Доводи, наведені позивачем, щодо малозначності його діяння знайшли підтвердження під час розгляду справи по суті. Долучено виписний епікріз хворої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з 28.02.2018 року до 23.03.2018 року перебувала на стаціонарному лікуванні в КУ «Мелітопольська лікарня № 2». У відповідності до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю діяння та оголосити йому усне зауваження.

Згідно з ч.2 ст. 284 КУпАП при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття справи

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 23, 122, 126, 247, 251, 268, 283, 284, 287 - 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 9, 72, 90, 229, 246, 250, 255, 286, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Патрульної поліції Запорізької області в особі інспектора 4 батальйону 3 роти лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та про зміну постанови серії БР № 032695 від 23.03.2018 року задовольнити.

Змінити захід стягнення застосований постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 032695 від 23 березня 2018 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУаАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, на підставі ст. 22 КУпАП, у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення та оголосити усне зауваження.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП - закрити.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Рішення може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: