Справа № 821/1431/17
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/1431/17

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Брівер" на рішення Херсонського окружного адміністративного суду, ухвалене у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження 21.12.2017 року о 10:53 год в м. Херсоні по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Брівер" до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю "Брівер" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.09.2017 р. № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 21.12.2017 року у задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Брівер" відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Брівер" звернулось до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що податкові повідомлення-рішення є протиправними у зв'язку з тим, що відповідачем здійснено безпідставне стягнення грошових коштів з рахунків ТОВ "Брівер" у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, які повинні були бути зараховані в рахунок сплати податків відповідно до декларації з податку на додану вартість. Також апелянт зазначає, що штрафні санкції застосовуються тільки при сплаті грошового зобовязання, з якого вираховується сума штрафних санкцій та кількість днів прострочення. Оскільки позивач не сплачував грошові кошти в рахунок погашення податкового боргу, у відповідача відсутнє право на стягнення в примусовому порядку, так як відсутнє рішення про стягнення податкового боргу з рахунків відповідача.

Таким чином апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції і винесення нової постанови із задоволенням позовних вимог .

10.04.2018 року відповідач надав до суду відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що Головним управлінням ДФС у Херсонській області проведено камеральну перевірку позивача за результатами складено акт перевірки. На підставі акту перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем термінів сплати самостійно визначеного грошового зобовязання. Відповідач вказав, що контролюючим органом визначено суму зобовязання згідно податкового-повідомлення рішення від 09.03.2017р. №002401201 на загальну суму 1050,41 грн. Вказане податкове повідомлення-рішення позивачем не оскаржувалось, а визначена сума грошового зобовязання вважається узгодженою. Також відповідач зазначає, що позивачем подано до контролюючого органу податкові декларації з податку на додану вартість: від 19.12.2016 № НОМЕР_3 за липень 2016 року, від 17.03.2017 № НОМЕР_4 за лютий 2017 року, від 19.05.2017 № НОМЕР_5 за квітень 2017 року, однак дана сума коштів була звернута на сплату податкового боргу в порядку виникнення черговості.

На підставі вказаного відповідач вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та законним, а тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Згідно п.2 ч. 1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Оскільки усі учасники справи були повідомленні належним чином про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи, однак до суду не зявилися, причин своєї не явки суду не повідомили, тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції, 16 серпня 2017 року посадовими особами відповідача проведено камеральну перевірку з питань своєчасності сплати з податку на додану вартість платником ТОВ "Брівер" (38207273) за листопад 2016 року, лютий, квітень 2017 року, по податковому повідомленню - рішенню (форма "Н") № НОМЕР_6 від 09.03.2017 р. за результатами якої складено акт перевірки № 1742/21-22-12-01/38207273 (4281, 4282).

Перевіркою встановлено порушення термінів сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість, а саме:

- податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_3 від 19.12.2016 р., строк сплати - 30.12.2016 р., фактично погашено - 26.06.2017 р., погашена сума податкового боргу - 170794,3, кількість днів затримки - 178;

- податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_4 від 17.03.2017 р., строк сплати - 30.03.2017 р., фактично погашено - 26.06.2017 р., погашена сума податкового боргу -236780, кількість днів затримки - 88;

- податкове повідомлення - рішення (форма "Н") № НОМЕР_6 від 09.03.2017 р., строк сплати - 04.04.2017 р., фактично погашено - 26.06.2017 р., погашена сума податкового боргу -761,25, кількість днів затримки - 83;

- податкове повідомлення - рішення (форма "Н") № НОМЕР_6 від 09.03.2017 р., строк сплати - 04.04.2017 р., фактично погашено - 26.06.2017 р., погашена сума податкового боргу -133,35, кількість днів затримки - 83;

- податкове повідомлення - рішення (форма "Н") № НОМЕР_6 від 09.03.2017 р., строк сплати - 04.04.2017 р., фактично погашено - 26.06.2017 р., погашена сума податкового боргу -155,85, кількість днів затримки - 83;

- податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_5 від 19.05.2017 р., строк сплати - 30.05.2017 р., фактично погашено - 26.06.2017 р., погашена сума податкового боргу -232233,7, кількість днів затримки - 27;

- податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_5 від 19.05.2017 р., строк сплати - 30.05.2017 р., фактично погашено - 26.06.2017 р., погашена сума податкового боргу - 9438, кількість днів затримки - 58.

На підставі акту перевірки контролюючим органом 05 вересня 2017 року прийнято податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1, яким позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10 % за затримку на 27 календарних днів грошового зобов'язання в сумі 232398 грн. у сумі 23239 грн. 80 коп. та податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_2, яким позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20 % за затримку на 178, 88, 83, 83, 83, 58 календарних днів грошового зобов'язання в сумі 418062,75 грн. у сумі 83612 грн. 55 коп.

Вказані обставини визнані сторонами та суд не має обґрунтованого сумніву щодо їх достовірності.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що чинний Податковий кодекс України передбачає, що платник податків не може сплачувати поточні зобов'язання, не сплативши перед тим податковий борг, який виник раніше. Поряд з тим, на підставі п.87.9 ст. 87 ПК України податковий орган повинен самостійно зарахувати кошти, які сплатив платник, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення.

Судова колегія суду апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає зазначені висновки такими, що не відповідають нормам матеріального права з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п.п. 16.1.4 Податкового кодексу України, який вступив у силу з 01 січня 2011 року, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України та законами з питань митної справи.

Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (п. 31.1 Податкового кодексу України).

Згідно зі ст. 35 Податкового кодексу України сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Сплата податків та зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Порядок сплати податків та зборів встановлюється цим Кодексом або законами з питань митної справи для кожного податку окремо.

Статтею 36 Податкового кодексу України передбачено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

У відповідності до ст. 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов'язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп.49.18.1 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.9 ст.87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Вказаною нормою Податкового кодексу України визначено обов'язок податкового органу на зарахування усіх платежів на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Визначальним при застосуванні приписів цієї статті є наявність податкового боргу.

Зміст графи "призначення платежу" у платіжних дорученнях за будь-яких умов не має значення, що прямо передбачено п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України.

Як вбачається з розрахунку штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгодженої суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, який є додатком до податкових повідомлень-рішень від 05.09.2017 р. № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, штрафні санкції були нараховані за несвоєчасну сплату грошових зобов'язань за періоду з 30.12.2016р. по 30.05.2017р., а саме несвоєчасно сплачено податок на додану вартість відповідно до декларацій з податку на додану вартість за березень-травень 2017 року.

Судова колегія звертає увагу, що 23 березня 2017 року позивачем подано декларацію з податку на додану вартість за лютий 2017 року з сумою ПДВ до сплати до бюджету 21079 грн., податок з якої було сплачено 10.03.2017 року та 15.03.2017 року у загальному розмірі 244000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 86, 90.

19 травня 2017 року позивачем подано декларацію з податку на додану вартість за квітень 2017 року з сумою ПДВ до сплати до бюджету 370108 грн.

Матеріалами справи встановлено, що станом на 03 травня 2017 року на рахунку у системі електронного адміністрування з ПДВ був залишок у розмірі 43221 грн., що підтверджується витягом про реквізити електронного рахунку та інформації щодо залишку коштів на такому рахунку від 03.05.2017 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Брівер" 10.05.2017р. сплатив кошти в рахунок сплати податку з ПДВ у загальному розмірі 378221 грн. (враховуючи залишок на рахунку у системі електронного адміністрування з ПДВ) в рахунок сплати податків відповідно до декларації з податку на додану вартість від 19.05.2017р., що підтверджується платіжним дорученням № 179.

Виходячи з викладеного судова колегія звертає увагу, що товариство з обмеженою відповідальністю "Брівер" було дотримано вимоги п.57.1 ст. 57 ПК України та самостійно сплачено суму податкового зобов'язання, зазначеного у поданих ним податкових деклараціях у повному розмірі.

Разом з тим суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з до п. 87.9 ст.87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Вказаною нормою Податкового кодексу України визначено обов'язок податкового органу на зарахування усіх платежів на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Визначальним при застосуванні приписів цієї статті є наявність податкового боргу.

Відповідно до п. 20.1.19 ст. 20 ПК України, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені передбачається пунктом 111.2 Податкового кодексу України.

Згідно зі ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 126.1 статті 126.1 ПК України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов'язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов'язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).

Таким чином, законодавець наділив правом податковий орган застосовувати штраф до платника податку згідно з цією нормою у випадку сплати суми грошового зобов'язання, зазначеної в платіжному дорученні з затримкою сплати, проте не наділив правом податковий орган застосовувати штраф при виконанні п. 9 ст. 87 Податкового кодексу України в разі зарахування коштів, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Вказані норми визначають, які дії зі сплаченими коштами зобов'язані здійснювати органи державної податкової служби в погашення податкового боргу та не встановлюють відповідальності платника податків внаслідок вчинення вказаних дій податковою службою.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що збільшення суми грошового зобов'язання шляхом прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року, яка є частиною національного законодавства України згідно із ст.9 Конституції України, оскільки стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Роз'яснення цієї норми містяться в багатьох рішеннях Європейського суду з прав людини. Так,зокрема, у рішенні в справі «Щокін проти України» (п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні." Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Крім того, у постанові Вищого адміністративного суду України від 21.07.2016 року по справі №К/800/9365/16 колегія суддів касаційної інстанції дійшла аналогічного висновку та зазначила, що законодавець наділив правом податковий орган застосовувати штраф до платника податку згідно з цією нормою у випадку сплати суми грошового зобов'язання, зазначеної в платіжному дорученні з затримкою сплати, проте не наділив правом податковий орган застосовувати штраф при виконанні п. 9 ст. 87 Податкового кодексу України в разі зарахування коштів, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Вказані норми визначають, які дії зі сплаченими коштами зобов'язані здійснювати органи державної податкової служби в погашення податкового боргу та не встановлюють відповідальності платника податків внаслідок вчинення вказаних дій податковою службою.

Таким чином податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10 % за затримку на 27 календарних днів грошового зобов'язання та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20 % за затримку на 178, 88, 83, 83, 83, 58 календарних днів грошового зобов'язання є протиправними та підлягають скасуванню.

Враховуючи, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, колегія суддів, керуючись ст. 317 КАС України вважає необхідним скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Брівер" задовольнити.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21.12.2017 року скасувати.

Прийняти по справі постанову, якою адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Брівер" задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.09.2017 р. № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області /, 73026, м.Херсон, пр.-т Ушакова, 75/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Брівер" /, 73000, м.Херсон, вул..Декабристів, 49, офіс 7, р/р 4 в ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль», м.Київ, МФО 380805/ сплачений судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у розмірі 4006,98 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку ст.328-331 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 26.04.2018 року.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик