Справа № 826/7031/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 квітня 2018 року № 826/7031/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бикова Валерія Олександровича про скасування рішень та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) з позовом до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бикова Валерія Олександровича (далі - відповідач), в якому просить:

скасувати рішення відповідача про державну реєстрацію прав за ОСОБА_3 від 10.02.2017 індексний номер 33807084 садового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000; номер запису про право власності 18959954) та від 09.02.2017 індексний номер 33785674 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0391 га, яка розташована у Київській області, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000; номер запису про право власності 18936733);

зобов'язати відповідача внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про скасування державної реєстрації за ОСОБА_3 садового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000; номер запису про право власності 18959954) та земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0391 га, яка розташована у Київській області, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000; номер запису про право власності 18936733).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в порушенням норм чинного законодавства відповідачем посвідчено два, на його думку, нікчемні договори дарування садового будинку та земельної ділянки на підставі незаконних правовстановлюючих документів, а саме судового рішення, яке було скасоване судом вищої інстанції. В подальшому, на підставі вказаних договорів дарування відповідачем прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на садовий будинок та земельну ділянку, які позивач вважає протиправними і незаконними, такими, що порушують його права, свободи та інтереси як спадкоємця зазначеного майна.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.06.2017 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до судового розгляду.

Представник позивача підтримав в судовому засіданні позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не прибув, письмових заперечень чи пояснень з привожу заявлених позовних вимог суду не надано, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав.

Судом, з метою забезпечення всебічного, повного та об'єктивного розгляду і вирішення справи, надсилався судовий запит відповідачу про надання документів, проте відповіді надано не було, як і не надано документів, які стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень.

З урахуванням вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час проведення судового засідання) суд ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги пункту 10 частини 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що було здійснено запис в книзі реєстрації актів про смерть за 2007 рік під №15584 від 14.08.2008. За час життя ОСОБА_4 проживав однією сім'єю з ОСОБА_5 без шлюбу.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.04.2008 у справі № 2-2094 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права спадкування в першу чергу вирішено визнати право власності на спадкове майно за ОСОБА_5, зокрема, на садовий будинок загальною площею 167,60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0391 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18.04.2008 у справі № 2-2094, садовий будинок АДРЕСА_1 22.08.2008 зареєстрований за ОСОБА_5 (реєстраційний номер майна 24446205), земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0391 га., яка розташована у Київській області, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада зареєстрована за ОСОБА_5 - 17.05.2016.

Проте, відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 04.03.2009 у справі № 22-1983 заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18.04.2008 у справі № 2-2094 скасоване.

В подальшому, у зв'язку з прийняттям зазначеного рішення, позивач звернувся до суду про скасування рішень про державну реєстрацію прав на вказаний садовий будинок за ОСОБА_5 від 22.08.2008 та рішення Управління Держгеокадастру у Вищгородському районі Київської області від 17.05.2016 про державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки за ОСОБА_5

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06.02.2017 в адміністративній справі №810/3975/16 за позовом ОСОБА_1 до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, третя особа: ОСОБА_5, про скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії, адміністративний позов задоволено:

скасовано рішення Комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» про державну реєстрацію прав за ОСОБА_5 від 22.08.2008 на садовий будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 24446205) та рішення Управління Держгеокадастру у Вишгородському районі Київської області від 17.05.2016 про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0391 га, яка розташована у Київській області, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада.

зобов'язано Вишгородську районну державну адміністрацію Київської області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про скасування державної реєстрації за ОСОБА_5 від 22.08.2008 садового будинку АДРЕСА_1 та від 17.05.2016 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0391 га, яка розташована у Київській області, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада.

Постанова Київського окружного адміністративного суду від 06.02.2017 №810/3975/16 набрала законної сили 14.04.2017.

Водночас, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №87785869 від 23.05.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим В.О. посвідчено:

договір дарування за №166 від 09.02.2017 садового будинку АДРЕСА_1;

договір дарування за №165 від 09.02.2017 земельної ділянки площею 0,0391 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі вказаних договорів дарування приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим В.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень:

від 09.02.2017 індексний номер 33785674 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0391 га, яка розташована у Київській області, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000; номер запису про право власності 18936733) за ОСОБА_3;

від 10.02.2017 індексний номер 33807084 садового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000; номер запису про право власності 18959954) за ОСОБА_3.

Позивач, вважаючи, що рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно є такими, що винесені з порушенням вимог діючого законодавства, звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, що визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІV (далі - Закон № 1952-IV, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1952-IV державній реєстрації прав підлягає, зокрема, право власності.

Частиною 1 статті 10 Закону №1952-IV визначено, що державним реєстратором є нотаріус.

В силу вимог положень частини 3 статті 10 Закону №1952-IV нотаріус, як спеціальний суб'єкт, здійснює функції державного реєстратора, в тому числі:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що чинне законодавство наділяло нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора щодо прав на нерухоме майно, які виникають лише у результаті вчинення нотаріальних дій з таким майном, а також повинні реалізовуватися одночасно з їх вчиненням та за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку, що дозволяє забезпечити належний рівень захисту гарантованих Конституцією України речових прав осіб на нерухоме майно.

Згідно статті 11 Закону №1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Водночас, відповідно до частини першої статті 18 Закону №1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно частини другої цієї статті визначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядок) державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав (п. 9 Порядку).

Згідно пункту 12 Порядку розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

При цьому, відповідно до пункту 40 вказаного Порядку державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.

Між тим, як передбачено пунктом 1 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Як встановлено судом згідно відомостей Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №87785869 від 23.05.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим В.О. прийнято оскаржувані рішення на підставі посвідчених ним договорів дарування від 09.02.2017 №165 та №166 садового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0391 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Договори дарування від 09.02.2017 №165 та №166, з якими фактично не погоджується позивач і вважає їх нікчемними та на підставі яких проведено державну реєстрацію спірних садового будинку та земельної ділянки, в матеріалах справи відсутні.

При цьому, суд зазначає, що у разі якщо договори дарування суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам тощо, це є підставою для визнання вказаних договорів дарування недійсними на підставі частини третьої статті 203 та статті 229 Цивільному кодексу України.

В той час, доказів визнання цих договорів дарування недійсними, зокрема, судового рішення, позивачем до суду не надано, а тому такі твердження позивача є необґрунтованими.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (стаття 72 КАС України).

Між тим, відповідно до частини другої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно частини першої статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на викладене, позивачем в даному випадку не доведено та не надано достатніх доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує свої позовні вимоги, зокрема, позивач посилається на нікчемність договорів дарування у зв'язку з тим, що вони посвідчені на підставі незаконних документів, водночас не надає жодних доказів в підтвердження таких тверджень.

Будь-яких інших доказів, які давали б підстави стверджувати про протиправність оскаржуваних рішень позивач не навів та не надав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстави для задоволення позову в цій частині.

Разом з тим, згідно із положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації, в тому числі і вчинення реєстраційних записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, є виключним правом державного реєстратора.

Згідно зі статтею 26 Закону №1952-IV, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав.

З огляду на викладене, вбачається, що прийняття рішення про державну реєстрацію прав чи його скасування є самостійною підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру, а тому оскільки у суду відсутні підстави для скасування оскаржуваних рішень про державну реєстрацію прав за ОСОБА_3 від 09.02.2017 індексний номер 33785674 та від 10.02.2017 індексний номер 33807084, позовна вимога щодо зобов'язання відповідача внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про скасування державної реєстрації за ОСОБА_3 садового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000; номер запису про право власності 18959954) та земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0391 га, яка розташована у Київській області, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000; номер запису про право власності 18936733) є похідною вимогою від попередньої та задоволенню не підлягає.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур