Справа № 760/1394/17
Суддя: Лазаренко В. В.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/791/17
в справі № 760/1394/17
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 листопада 2017 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря - Каліщук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Департаменту фінансів Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 ,про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:
Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20.07.2009 наказом Міністра оборони України (по особовому складу) № 578 його відповідно до пункту «б» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я. Як зазначено у даному наказі, його вислуга у Збройних Силах України становить 36 календарних років та 10 місяців.
Відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», він має право на отримання одноразової грошової допомоги.
Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року визначено «Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
18.11.2014 він отримав виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 90 кратному прожитковиму мінімумому по II групі інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
15 квітня 2014 року він пройшов первинний огляд та отримав другу групу інвалідності з 09.04.2014 року, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0085673, акт огляду МСЕК № 570. Причина інвалідності - захворювання пов`язані з проходженням військової служби.
29 червня 2016 року він пройшов повторний огляд та отримав другу групу інвалідності з 16.06.2016 року, що підтверджується Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0451795, актом огляду МСЕК № 942. Причина інвалідності - травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Керуючись своїм правом на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, він звернувся із відповідною заявою до Міністерства оборони України, але отримав відмову у призначенні мені одноразової грошової допомоги.
В якості відмови, він отримав Витяг з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 16 вересня 2016 № 77 відповідно до якого, йому відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги на підставі ст. 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку, а саме, у разі зміни причини інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна причини інвалідності відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності.
Вважаючи дії відповідача такими, що суперечать чинному законодавству, позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України, щодо відмови у призначенні йому одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 200 кратним та 90 кратним прожитковим мінімумом;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити йому одноразову грошову допомогу у розмірі різниці між 200 кратним та 90 кратним прожитковим мінімумом;
- зобов`язати Департамент фінансів Міністерства оборони України виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі різниці між 200 кратним та 90 кратним прожитковим мінімумом.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник відповідача Міністерства оборони України в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаються на те, що позивач не отримав одноразову грошову допомогу правомірно.
Представник відповідача Департаменту фінансів Міністерства оборони України та представник третьої особи Київського обласного військового комісаріату в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи у їх відсутності.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративного позову, суд вважає його таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до матеріалів справи встановлено, що позивач проходив військову службу та 20.07.2009 наказом Міністра оборони України (по особовому складу) № 578 відповідно до пункту «б» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я.
15.04.2014 позивачу первино встановлено другу групу інвалідності з 09.04.2014 року, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0085673, акт огляду МСЕК № 570. Причина інвалідності - захворювання пов`язані з проходженням військової служби.
18.11.2014 позивачем отримано виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 90 кратному прожитковиму мінімумому по II групі інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
29.06.2016 позивач пройшов повторний огляд та отримав другу групу інвалідності з 16.06.2016 року, що підтверджується Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0451795, актом огляду МСЕК № 942. Причина інвалідності - травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Вважаючи, що у зв`язку із зміною причини інвалідності ним набуто право на отримання доплати одноразової грошової допомоги у розмірі, який складає різницю 200-кратного прожиткового мінімуму та 90-кратного прожиткового мінімуму, позивач звернувся із відповідною заявою до Міністерства оборони України.
Згідно Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 16 вересня 2016 № 77 відповідно до якого, позивачеві відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги на підставі ст. 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку, а саме, у разі зміни причини інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна причини інвалідності відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності.
Щодо правомірності відмови відповідача у нарахуванні та доплаті одноразової грошової допомоги із зазначених підстав суд дійшов таких висновків.
Відповідно до положень ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Приписами ч.5 ст.17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Спірні правовідносини між сторонами в справі щодо порядку та підстав призначення та нарахування одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців, як складової їх соціального захисту, регулюються правовими нормами Закону №2011-XII.
Відповідно до ст.41 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Соціальним захистом військовослужбовців, відповідно до статті 1 Закону № 2011-ХІІ, є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пп.5 п.2 ст.16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 18 листопада 2014 року у справі №21-446а14 та 21 квітня 2015 року у справі № 21-135а15.
Згідно зі ст.16-1 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у пп.пп. 5 - 9 п.2 ст.16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у пп.5 п.2 ст.16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.
Відповідно до пунктів другого, шостого, дев`ятого ст.16-3 Закону № 2011-ХІІ у випадках, передбачених пп.пп. 4 - 9 п.2 ст.16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.2 ст.16-2 та п.9 ст.16-3 Закону № 2011-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року №975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
Згідно з п.п. 11 та 13 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови
Статтею 23 вказаного Закону передбачено, що фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.
Таким чином, законодавцем встановлено обов`язок саме Міністерства оборони України на прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги позивача у зв`язку із встановленням останньому IІ групи інвалідності, травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Крім цього, слід зауважити, що позивач надав Міністерству оборони України всі необхідні документи, визначені пунктом 11 Порядку № 975, для призначення позивачу одноразової грошової допомоги, що вбачається з листа Київського міського військового комісаріату від 20.07.2016 ВСЗ №1721.
З цього листа також вбачається, що Київський військовий міський комісаріат вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 200 кратним та 90 кратним прожитковим мінімумом.
Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, зважаючи на наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Порядку №975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату повторного встановлення інвалідності з інших підстав.
Відповідно до положень ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач звернувся до суду за захистом свої своїх прав та інтересів пред`явивши позовні вимоги до Міністерства оборони України, Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
Відповідно до п. 17 Порядку №975, особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.
Слід зазначити, що законодавець чітко встановив обов`язок Міністерства оборони України приймати рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, інвалідність яких настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ними обов`язків військової служби.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, яке затверджене наказом Міністерства оборони України №530 від 14 серпня 2014 року, позивач направив на адресу Міністерства оборони України необхідний пакет документів стосовно можливості виплати йому одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних особі на дату встановлення ступеня втрати працездатності.
Однак, відповідно рішенням відповідача від 16 вересня 2016 року №77, позивачу було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, з підстави визначеної абзацом 2 ч. 4 ст. 16-3 Закону України №2011-XII, яка передбачає, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Однак на час прийняття загаданого рішення відповідачем, ч. 4 ст. 16-3 Закону України №2011-XII не передбачала цієї підстави для відмови у здійснені виплати одноразової грошової допомоги.
Пункт 4 статті 16-3 доповнено абзацом другим згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016, який набрав чинності з 01.01.2017.
Дане рішення відповідачем прийнято без врахування положення абзацу 24 пунк
Таким чином, незважаючи на встановлені норми чинного законодавства, які визначають гарантії соціального забезпечення військовослужбовців, Міністерство оборони України не призначило та не виплатило позивачу спірну допомогу, а тому такі дії є протиправними і підлягають судовому захисту.
Отже, Міністерство оборони України безпідставно посилається у своїх запереченнях на те, що рішення про відмову позивачу у доплаті одноразової грошової допомоги прийнято правомірно.
Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про визнання дій Міністерства оборони України щодо непризначення позивачу доплати одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 200 кратним та 90 кратним прожитковим мінімумом, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності - 29.06.2016, - неправомірними.
Таким чином, Міністерство оборони України повинно було нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі різниці між 200 кратним та 90 кратним прожитковим мінімумом, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Також, заперечення відповідача про те що, виходячи з суб`єктного складу сторін та предмету позову, ця справа підсудна окружному адміністративному суду не можуть бути прийняті судом до уваги, з огляду на наступне.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам (пункт 1 частини другої статті 18 КАС України).
З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є нарахування й виплата суб`єктом владних повноважень (органом державної влади) одноразової грошової допомоги військовослужбовцю.
За правилами статті 16 Закону №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Зважаючи на норми чинного законодавства, саме місцевим судам відповідно до п.4 частини першою статті 18 КАС України належить право розглядати спори з приводу призначення соціальних виплат та допомоги.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.10.2015 року в справі № К/800/15929/15 - зокрема, що одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена частиною 4 статті 16 статті 16 Закону №2011-ХІІ відноситься до соціальних виплат, а тому даний спір належить розглядати у відповідності до вимог ст.ст.18, 19 КАС України, місцевим загальним судом як адміністративним в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України

Так, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3рп/2003).
Ст.13 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, що дають найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, при цьому права громадян не можуть бути скасовані. Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач не довів, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Таким чином, Міністерство оборони України повинно було призначити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі різниці між 200 кратним та 90 кратним прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІ групи, у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
Окрім того, з метою належного захисту прав позивача, Міністерство оборони України слід зобов`язати прийняти рішення за результатами розгляду питання про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності після звільнення з військової служби, з урахуванням висновків даної постанови суду.

З урахуванням зазначеного наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог пред`явлених позивачем до Міністерства оборони України, підстави для задоволення позовних пред`явлених до Департаменту фінансів Міністерства оброни України - відсутні.

Керуючись ст.ст. 17, 19, 46 Конституції України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», ст.ст. 2, 41, 71, 86, 94, 97, 104-106, 158-163, 183-2, 254, 256 КАС України, суддя, -
постановив:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у розмірі різниці між 200 кратним та 90 кратним прожитковим мінімумом.

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути подані ОСОБА_1 документи для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням інвалідності ІI групи, що настала внаслідок травми пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності 16.06.2016 та прийняти рішення, з врахуванням вимог, викладених в даній постанові.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Постанова за результатами провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її отримання до Київського апеляційного адміністративного суду через районний суд.

Суддя В.В. Лазаренко