Справа № 671/2110/17
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 671/2110/17

Головуючий у 1-й інстанції: Павлова А.С.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

25 квітня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М.

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2018 року (повний текст виготовлено 18 січня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області (далі Хмельницьке ОУПФУ)в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в переведенні її з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця, а також зобов'язати Хмельницьке ОУПФУ призначити їй з 13.12.2017 та здійснювати нарахування і виплату пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 в розмірі 60 відсотків від заробітку зазначеного у довідці про складові заробітної плати (надбавки та премії за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 08.12.2017 № 11-19/8073, довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 08.12.2017 № 11-19/8072, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" та до яких включені всі види оплати праці, з яких сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з урахуванням виплачених сум пенсій.

Постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2018 року позов задоволено, а саме: визнано протиправною відмову Хмельницького ОУПФУ в переведенні ОСОБА_3 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності державного службовця; зобов'язано відповідача призначити та здійснювати нарахування і виплату пенсії державного службовця позивачу з 13.12.2017 відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 в розмірі 60 відсотків від заробітку з урахуванням Довідки про складові заробітної плати (надбавки та премії за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 08.12.2017 № 11-19/8073, довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 08.12.2017 № 11-19/8072, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" та до яких включені всі види оплати праці з яких сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з урахуванням виплачених сум пенсії.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного зясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови, подав апеляційну скаргу.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що чинна редакція Закону України від 10.12.2015 № 899 "Про державну службу" передбачає право осіб на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 "Про державну службу" виключно за дотримання такими особами умов, визначених ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723, а саме щодо віку, загального стажу, спеціального стажу. Право на пенсію державного службовця за наявності спеціального стажу мають жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

26.03.2018 року від позивача на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, мотивований тим, що відповідно до п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 899 «Про державну службу» у неї наявне право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723 "Про державну службу". Оскільки ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 "Про державну службу", серед іншого, передбачає порядок призначення пенсії по інвалідності державного службовця, стверджує про незаконність дій відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити. Окрім того, останнім заявлено клопотання про заміну відповідача на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області мотивоване тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2017 року №821 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» в Хмельницькій області з 01.03.2018 р. виконання функцій територіальних управлінь здійснюється Головним управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Згідно ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення клопотання про здійснення процесуального правонаступництва шляхом заміни первинного відповідача у справі Хмельницького ОУПФУ на його правонаступника- ГУ ПФУ в Хмельницькій області.

Позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи судовою повісткою, в судове засідання не з'явилася.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Хмельницькому ОУПФУ та з 07.11.2012 отримує пенсію по інвалідності, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З 12.12.2017 позивач звільнена з державної служби з посади завідувача сектору моніторингу та перевірок закупівель Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області за угодою сторін відповідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, ч. 2 ст. 86 Закону України "Про державну службу".

13.12.2017 ОСОБА_3 подала до органу пенсійного фонду заяву про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу", однак отримала лист-відмову № 18767/04, зі змісту якого слідує, що 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993. Порядок призначення таких пенсій затверджено Постановою КМУ "Про деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" №622 від 14.09.2016, яка застосовується починаючи з 01.05.2016. Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993, окрім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу. Вказаними пунктами передбачене право державних службовців на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993. Так як Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 не передбачене право державних службовців на призначення пенсії по інвалідності.

Не погоджуючись з відмовою Хмельницького ОУПФУ, позивач оскаржила його в судовому порядку, шляхом подання цього позову.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993, оскільки її стаж на посаді державної служби становить 27 років 1 місяць і перед зверненням за призначенням пенсії остання працювала на посаді віднесеній до посад державних службовців та є інвалідом 2 групи.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на нижченаведене.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 "Про державну службу", чинного до 01.06.2016 (далі Закон №3723) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року- страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому для жінок зазначений вік визначається ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та становить шістдесят років.

Тобто до 01.05.2016 право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

З 01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 (далі-Закон № 889-VIII), відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень якого Закон № 3723-ХІІ (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII втратив чинність.

Після 01.05.2016 року, відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723.

Так, пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст.37 Закону № 3723 передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Таким чином, обов'язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723 після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 цього Закону і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 року у зразковій справі № 822/524/18 (провадження № Пз/9901/23/18).

З огляду на зазначене, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 899 «Про державну службу») зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу» лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 899 «Про державну службу», та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу» вік і страховий стаж.

Особи з числа держслужбовців, яким встановлено інвалідність, з 01.05.2016 втратили право на призначення пенсії по інвалідності державного службовця у розмірах, визначених ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу», проте зберегли право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у встановлених ст. 33 цього Закону розмірах.

Отже, хоча позивач і мала станом на 01.05.2016 стаж державного службовця 27 років 01 місяць, вона не має права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723 на підставі п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, оскільки на час звернення до відповідача з відповідною заявою не досягла шістдесятирічного віку.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки суду першої інстанції, що є підставою для скасування рішення Волочиського районного суду від 18.01.2018.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів, вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити повністю.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_4, відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 квітня 2018 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6