Справа № 461/1516/18
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/1516/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2018 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Збожної О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №3 ОСОБА_2 патрульної поліції у Львівській області ОСОБА_3 про скасування постанови,

встановив:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №3 ОСОБА_2 патрульної поліції у Львівській області ОСОБА_3, в якому просить визнати неправомірною та скасувати постанову БР №881705 від 23.02.2018 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування заявленого позову позивач покликається на те, що оскаржуваною постановою її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, за невиконання вимог дорожнього знаку 3.31. Однак, оскаржувана постанова є необґрунтованою та незаконною, оскільки у такій не наведено жодних доказів, які б свідчили про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Більше того, в оскаржуваній постанові вказано, що вона здійснила рух під заборонний знак «Проїзд заборонено» 3.31 ПДР України, тоді як заборонний знак 3.31 ПДР України обмежує максимальну швидкість руху.

Позивач в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, згідно якої просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліціїв судове засідання не зявився, подав відзив на позов, згідно яких позов заперечує з тих мотивів, що ОСОБА_1 здійснила рух в зоні дії заборонного знаку 3.21 «Вїзд заборонено», та просить слухати справу у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не зявився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Однак, відповідно до вимог ч.3 ст. 205 КАС України його неявка не є перешкодою для слухання справи по суті.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши надані суду докази, суд приходить до наступного.

Як видно з постанови БР №881705 від 23.02.2018 року /а.с.4/, 23.02.2018р. о 18.45 год. у м.Львові на вул.Батуринська, 1 ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом, здійснила рух під заборонених знак «Проїзд заборонено» 3.31 ПДР України.

Однак, суд вважає вказану постанову такою, що не відповідає вимогам закону (неправомірною), є необґрунтованою та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Остаточна оцінка поведінки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дається в постанові по справі.

Постанова (рішення) по справі про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, при складанні якого необхідно враховувати встановлені законом вимоги до змісту і форми цього документа.

У відповідності до ч.2 ст.283 КУпАП, постанова має містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

У цьому процесуальному документі необхідно обґрунтовувати і мотивувати юридичну оцінку обставин справи, вид і захід застосованого стягнення. Обгрунтованість постанови по справі повязана з повним, всебічним і обєктивним дослідженням обставин справи, привальним застосуванням матеріально-правових і процесуально-правових норм. При цьому аргументація висновків має ґрунтуватися на даних, досліджених під час розгляду справ.

Висновок про наявність в діях (бездіяльності) особи складу адміністративного правопорушення може бути зроблено лише на підстави доказів, отриманих у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до принципу презумпції невинності обовязок доказування лежить на органі (посадовій особі), що розглядає справи про адміністративне правопорушення.

Однак, як видно з оскаржуваної постанови, в такій інспектор УПП обмежився лише описом скоєного, на його думку, правопорушення без належної мотивації оцінки обставин, без зазначення будь-яких належних та допустимих доказів, на підставі яких зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Більше того, відповідно до п.3 «Заборонні знаки» Розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України, дорожній знак 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості". Забороняється в зоні (населений пункт, мікрорайон, зона відпочинку тощо) рух із швидкістю, яка перевищує зазначену на знакові. Одночасно, в оскаржуваній постанові вказується, що позивач порушила вимоги дорожнього знаку «Проїзд заборонено». Разом з тим, проаналізувавши Правила дорожнього руху, у таких не передбачено заборонного знаку «Проїзд заборонено». Натомість, у Правилах дорожнього руху передбачений заборонний знак 3.21 «Вїзд заборонено», однак про порушення вимог такого в оскаржуваній постанові не вказується.

Відтак, суд не бере до уваги дані зазначені у постанові, оскільки при винесенні постанови не враховано заперечень позивача, не наведено жодних належних та достатніх доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, повно і всебічно не були дослідженні усі обставини справи.

Відповідно до ст.252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, суд приходить до висновку про неправомірність оскаржуваної постанови та вважає, що дану постанову слід скасувати.

Керуючись ст.ст.241-246, 286 КАС України, суд,

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову БР №881705 від 23.02.2018 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десятиднів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя: Стрельбицький В.В.