Справа № 815/1987/18
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1987/18
УХВАЛА

27 квітня 2018 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Єфіменко К.С., розглянувши в порядку ч.1 ст.154 КАС України заяву представника заявника про забезпечення позовних вимог від 26.04.2018 року до подання адміністративного позову заявника ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,65089) до можливих сторін у справі: відповідача Комунального підприємства "Реєстраційна служба Одеської області" та співвідповідача Державного реєстратора Махортова Ігоря Олександровича (вул.Центральна,121, с.Великоплоске, Великомихайлівський район, Одеська область, 67140), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служби у справах дітей ОМР (вул.Дерибасівська 8, м.Одеса, 65026), за участю третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (вул.Кирилівська 69, м.Київ, 04080),-

ВСТАНОВИВ:

Із заявою про забезпечення позовних вимог до подання позову до Одеського окружного адміністративного суду 26.04.2018 року звернувся представник заявника ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,65089) до можливих сторін у справі: відповідача Комунального підприємства "Реєстраційна служба Одеської області" та співвідповідача Державного реєстратора Махортова Ігоря Олександровича (вул.Центральна,121, с.Великоплоске, Великомихайлівський район, Одеська область, 67140), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служби у справах дітей ОМР (вул.Дерибасівська 8, м.Одеса, 65026), за участю третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (вул.Кирилівська 69, м.Київ, 04080) шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно об'єкта нерухомості - квартири №1 будинку 64 корпус «Б» по вулиці Корольова у м.Одеса (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101).

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, але 29.11.2017 року Державним реєстратором Махортовим Ігорем Олександровичем було прийняте рішення №38480739 про реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на приналежну позивачу квартиру за умовами договору іпотеки, як забезпечення виконання грошового зобов'язання за кредитним договором №00 від 22.03.2007 року, укладеного з АКІБ «УкрСиббанк».

На теперішній час існує загроза того, що ТОВ «Кей-Колект» може переоформити право власності на зазначену квартиру на інших осіб, що призведе до неможливості поновлення прав заявника при подальшому задоволенні позовних вимог щодо оскарження зазначеного вище рішення державного реєстратора.

У зв'язку з цим, на думку позивача, є необхідність винесення судом рішення про забезпечення адміністративного позову до ухвалення рішення у справі.

Оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст.7 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст.3 Конституції України та ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Згідно частини 4 статті 150 КАС України подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Заходи забезпечення адміністративного позову вживаються у разі наявності таких обставин:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулась до суду, такими рішеннями, дією або бездіяльністю.

У кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, суд має встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до положень ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку відповідачу вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким здійснюється стягнення.

Згідно пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З наданих до заяви матеріалів не вбачається того, що на теперішній час ТОВ «Кей-Колект» вчиняє або збирається вчинити дії з відчуження права власності на вказану квартиру на користь третіх осіб, або пред'являє до заявника та членів його родини з виселення чи усунення перешкод в користуванні.

Тобто, з наданих до заяви доказів не вбачається порушення прав заявника чи наміру їх порушити з боку ТОВ «Кей-Колект», тобто відсутня безпосередня безпека правам та інтересам заявника та членів його родини, до того ж, суд звертає увагу на те, що обмежити заявника та членів його родини у праві користування вказаним нерухомим майном чи виселення можна лише в судовому порядку із дотриманням відповідних процесуальних процедур.

Оскільки судом встановлено, що відсутні підстави для забезпечення майбутніх позовних вимог, визначених ст.150 КАС України, в задоволенні заяви представника заявника від 26.04.2018 року слід відмовити повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.150,151,154 КАС України суддя,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 (адвоката ОСОБА_6) про забезпечення позовних вимог до подання позову від 26.04.2018 року (вхідний №11669/18) шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно об'єкта нерухомості - квартири №1 будинку 64 корпус «Б» по вулиці Корольова у м.Одеса (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101) - залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає чинності з моменту її підписання судом та підлягає негайному виконанню у встановленому законом порядку.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня отримання ухвали в порядку, визначеному п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Єфіменко К.С.