Справа № 815/6721/16
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/6721/16

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

головуючого судді: Джабурія О.В.,

суддів: Крусяна А.В. , Вербицька Н. В. ,

при секретарі Філімович І.М.

за участю:

заявника ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 (довіреність від 13.11.2017 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», про скасування рішення та запису №32382044 від 16.11.2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», про скасування рішення та запису №32382044 від 16.11.2016р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3 на 1/2 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», про скасування рішення та запису №32382044 від 16.11.2016р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3 на 1/2 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

На вказану постанову ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Апелянт просив скасувати оскаржувану постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 року скасовано, прийнято у справі нову постанову, якою задоволено позов ОСОБА_3. Визнано протиправним рішення та скасовано запис державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_4 № 32382044 від 16.11.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на 1/2 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

19.03.2018 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року.

В обґрунтування вимог поданої заяви ОСОБА_1 посилається на те, що підставою для прийняття судового рішення, що належить переглянути за нововиявленими обставинами, є висновок суду апеляційної інстанції щодо неможливості встановлення, хто саме звертався до державного реєстратора з метою державної реєстрації прав та їх обтяжень на 1/2 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

Проте, як зазначає заявник, ОСОБА_3 навмисно не оформлюється право власності своєї частки квартири, оскільки 21 квітня 2010 року Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 2-1087/09 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості ? частки квартири АДРЕСА_2 в сумі 219 234,00 грн. та судових витрат в сумі 1607,48 грн. А також, 08 вересня 2016 року рішенням апеляційного суду Одеської області був задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми, стягнуто з ОСОБА_3 на мою користь інфляційні втрати за період з 08 січня 2011 року по 31 січня 2014 року в сумі 11 262,90 грн., за період з 01 березня 2014 року по 31 жовтня 2015 року в сумі 101 870,49 грн., а всього в загальній сумі 113 133,39 грн.; 3 % річних від простроченої суми за період з 08 січня 2011 року по 31 січня 2014 року в сумі 20 329,48 грн., за період з 01 березня 2014 року по 31 жовтня 2015 року в сумі 7015,77 грн., а всього в загальній сумі 27 345,25 грн.

21 березня 2016 року Суворовським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий про стягнення вищезазначених сум.

На виконання вищезазначених рішень суду в якості погашення заборгованості, спірне майно тричі було виставлено на електроні торги, але не було реалізовано.

Постановою старшого державного виконавця Кравченко Я.О. було вирішено передати для подальшого оформлення права власності ОСОБА_1 нерухомого майна, а саме ? частини квартири АДРЕСА_2.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції позивачем навмисно було заведено суд в оману з метою ухилення від виконання своїх обовязків щодо реєстрації права власності на ? частини спірної квартири, оскільки позивач розумів, що оформлення права власності призведе до того, що буде виконані законні рішення суду.

Всі ці дії позивача призвели до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення.

У зв'язку з цим, ОСОБА_1 просить переглянути постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року за нововиявленими обставинами.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи заяви, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 16.11.2016 року державним реєстратором Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_4 на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.10.2009р. по справі №2-1087/08 та ухвали апеляційного суду Одеської області від 31.03.2010р. було прийнято рішення №32382044 про державну реєстрацію права приватної власності ? частини квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_3

05.12.2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому зазначала, що відповідачем без її відома та проти волі її було проведено державну реєстрацію права власності на ? частини вищезазначеної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У звязку з чим вважала, що вказане рішення підлягає скасуванню, оскільки документи подано неналежним заявником, який не мав правової дієздатності щодо подання відповідної заяви.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», про скасування рішення та запису №32382044 від 16.11.2016р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3 на 1/2 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду, яке набрало законної сили разом з розпорядженням, відповідним працівником апарату суду, направляється на виконання відповідному органу чи установі, на які покладено обов'язок виконати таке судове рішення. У звязку з чим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Скасовуючи вказану постанову Одеський апеляційний адміністративний суд в постанові від 11 жовтня 2017 року не надавав оцінку таким висновкам суду першої інстанції, та з посиланням на те, що за встановлених обставин під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції судом був зроблений висновок, що достовірно встановити, хто саме звертався до державного реєстратора не вбачається за можливе. Зокрема, суд зазначив, що підставою для державної реєстрації права власності на нерухоме майно за позивачем слугувало рішення судів, що набрали законної сили. Та як зазначав позивач, в підтвердження своїх позовних вимог, та підтвердив представник позивача в суді апеляційної інстанції, відповідачем без відома та проти волі позивача було проведено державну реєстрацію права власності на ? частини вищезазначеної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, будь-якої особи ОСОБА_3 не уповноважувала на ці дії.

Підставою для перегляду постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2017 року за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 зазначає, що позивач, ОСОБА_3, навмисно не оформлює право власності на приналежну їй частину квартири, оскільки вже є виконавчий документ, на підставі якого її частина в погашення боргу передана заявнику (ОСОБА_3Ю.).

Так, положеннями статті 361 КАС України встановлюється вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень, але, водночас, надати можливість виправити судові рішення, неправосудність яких зазвичай обумовлена обставинами, незалежними від суду.

Відповідно до вимог ст.362 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Як зазначалось вище, в постанові Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 року було зазначено, що відповідно до розділу 16 Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, затверджена наказом ДСА України 27.06.2006р. № 68 (чинна на момент набрання законної сили рішення суду та втратила чинність на підставі Наказу Державної судової адміністрації № 173 від 17.12.2013р.) звернення до виконання судових рішень покладається на суд. Вироки, рішення, ухвали та постанови суду передаються на виконання після того, як вони набрали законної сили, крім випадків негайного їх виконання.

У звязку з тим, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.10.2009р. по справі №2-1087/08 набрало законної сили, воно разом з розпорядженням (супровідним листом) відповідним працівником апарату суду було направлено на виконання.

Під час нового розгляду справи колегією суддів було встановлено, що предметом вищезазначеного позову є скасування рішення та запису державного реєстратора про державну реєстрацію прав та обтяжень за ОСОБА_3 ? частини квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_4, що стало, як наслідок, виконання судового рішення .

Так, положеннями ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. 4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

У відповідності до статті 18 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно статті 24 Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

З огляду на вказані обставини і факти, а також зважаючи на те, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.10.2009 року по справі №2-1087/08, яке було змінено ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.03.2010 року, яким визнано право власності за ОСОБА_3 на ? частину квартири АДРЕСА_5, яка належить ОСОБА_1 набрало законної сили в установленому законом порядку, воно відповідно до інструкції діловодства в місцевому загальному суді підлягало до виконання шляхом надіслання його копії відповідному органу чи установі, на які покладено обов'язок виконати таке судове рішення.

Так, положеннями статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обовязковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначені норми Конституції України знайшли своє відображення і в процесуальному законодавстві України. Так, статтею 14 Цивільного процесуального кодексу України та статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як вбачається із наведених норм, судове рішення допускається до виконання лише після набрання ним законної сили, тобто після апеляційного розгляду справи або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Так, відповідно до розділу 16 Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, затверджена наказом ДСА України 27.06.2006р. № 68 (чинна на момент набрання законної сили рішення суду та втратила чинність на підставі Наказу Державної судової адміністрації № 173 від 17.12.2013р.), звернення до виконання судових рішень покладається на суд. Вироки, рішення, ухвали та постанови суду передаються на виконання після того, як вони набрали законної сили, крім випадків негайного їх виконання.

Усе листування щодо звернення до виконання вироків, рішень, ухвал і постанов покладається на апарат суду.

Суд разом із своїм розпорядженням (супровідним листом) про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов'язок виконати таке судове рішення.

Судове рішення, що набрало законної сили, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції або Верховного Суду України.

Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили разом з розпорядженням відповідним працівником апарату суду направляється на виконання його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов'язок виконати таке судове рішення.

Крім цього, суд апеляційної інстанції не вважає за доцільне давати оцінку твердженням заявника ОСОБА_1, щодо відносин, які склалися між нею та позивачем стосовно ставлення позивача до законодавства та створення штучних перешкод щодо володіння майном іншою особою, яка є вже фактично власником. Оцінка особистих якостей сторін та їх ставлення один до одного і до законодавства виходить за межі компетенції суду.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно вимог до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 325, 329, 361, 368, 369 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 25.04.2018 року.

Головуючий: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: А.В. Крусян