Справа № 816/130/18
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/130/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

15.01.2018 ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області (надалі ОСОБА_2 ГУНП в Полтавській області, відповідач), в якій просить (з урахуванням доповнення до адміністративного позову) визнати протиправними та скасувати ОСОБА_3 розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 14.12.2017 та ОСОБА_3 №10 від 14.12.2017 "Про нещасний випадок невиробничого характеру" за формою НТ* ОСОБА_2 відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області за фактом отримання ОСОБА_1 травми 03.11.2017.

В обґрунтування таких вимог позивач стверджував, що 03.11.2017 під час перебування в добовому наряді чергового по ОСОБА_2 ГУНП в Полтавській області він отримав закриту черепно-мозкову травму та струс головного мозку. Вважає, що нещасний випадок стався під час виконання ним службових обов'язків. Внаслідок отриманої травми лікувався. Однак відповідачем було складено акт за формою Н-5 від 14.12.2017 року та акт №10 за формою НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру від 14.12.2017 року, оскільки у ході проведення перевірки комісія відповідача прийшла до висновку, що отримання травми сталося внаслідок порушення службової дисципліни.

19.03.2018 відповідач надав до суду відзив (а.с.127-134), в якому просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що в порушення вимог пункту 29 розділу VI Інструкції з організації діяльності чергової служби органів (підрозділів) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 23.05.2017 №440, майор поліції ОСОБА_1 вийшов з приміщення чергової частини до внутрішнього двору ОСОБА_2 ГУНП, залишивши приміщення чергової служби на одного працівника добового наряду, не отримавши дозволу начальника підрозділу, не ознайомивши особу, яка його заміщатиме з оперативною обстановкою, не зробивши запису до зошита записів чергових. Після виходу отримав удар по голові внаслідок падіння плитки з будівлі ОСОБА_2 ГУНП в Полтавській області. Відповідач вважає, що нещасний випадок знаходиться в прямому причинному зв'язку з недотриманням ОСОБА_1 вимог Інструкції з організації діяльності чергової служби органів (підрозділів) Національної поліції України від 23.05.2017 №440.

26.03.2018 позивач надав до суду відповідь на відзив (а.с.201-202), згідно відповіді з відзивом на позов позивач не погодився. Відповідь на відзив відповідає змісту позову.

Сторони у судове засіданні не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач надав до суду клопотання про розгляд справи без особистої участі.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ОСОБА_3 із частиною девятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, а також зважаючи на неприбуття осіб, які беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

02.11.2017 об 08:00 на чергування до чергової частини ОСОБА_2 ГУНП у якості оперативного чергового заступив інспектор сектору реагування патрульної поліції №1 ОСОБА_2 ГУНП майор поліції ОСОБА_1 (станом на дату нещасного випадку - старший інспектор черговий сектору реагування патрульної поліції №1 ОСОБА_2 ГУНП в Полтавській області), що підтверджується Книгою нарядів ОСОБА_2 (інвентарний №282, розпочата 28.10.2017) (а.с.63-65).

Книгою видачі й приймання озброєння та спеціальних засобів ОСОБА_2 (інвентарний №280, розпочата 11.10.2017) підтверджено, що 02.11.2017 об 08:00 позивач отримав у черговій частині табельну зброю ПМ з двома магазинами та 16 набоїв до них (а.с.66-67).

ОСОБА_3 розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 14.12.2017 слідує, що 03.11.2017 близько 06:00 год. ОСОБА_1 разом із помічником чергового, старшим сержантом поліції ОСОБА_4 знаходився в приміщені чергової частини ОСОБА_2 та обговорювали робочі питання. В це час ОСОБА_1 побачив, що у приміщенні ОСОБА_2 знаходилися працівники, які несли службу у складі групи реагування патрульної поліції: інспектор сектору реагування патрульної поліції №4 ОСОБА_2 ГУНП старший лейтенант поліції ОСОБА_5 та поліцейський сектору реагування патрульної поліції №1 ОСОБА_2 ГУНП старший сержант поліції ОСОБА_6. ОСОБА_1 запитав у них, чому вони не здійснюють патрулювання. На що останні відповіли, що в них розрядився службовий автомобіль "Міцубісі Аутлендер", який працює на електроенергії, та його потрібно завести у двір, поставити на зарядку та взяти для патрулювання інший автомобіль. ОСОБА_1 погодився з ними та сказав, щоб вони продовжили патрулювання на іншому автомобілі. Близько 6:15 год. ОСОБА_5 взяв у чергового ОСОБА_1 ключі від в'їзних воріт та відчинив їх. При цьому ОСОБА_5 зазначив, що коли він брав ключі від воріт, то ані черговий, ані його помічник не повідомляли йому, що планують виходити з чергової частини до двору відділу поліції. Коли ОСОБА_5 відчинив ворота, то ОСОБА_7 відразу ж загнав автомобіль до внутрішнього двору ОСОБА_2 та попрямував ним до гаражів, після чого поставив автомобіль до гаражу та підключив його до зарядного пристрою. В цей час ОСОБА_5 зачинив ворота і також направився до гаражів, щоб забрати з автомобіля свої речі.

Як повідомив ОСОБА_1 після заїзду до внутрішнього двору зазначені працівники не виїжджали понад 10 хвилин, тому він вирішив підійти до них та з'ясувати, чому вони не виїжджають. Чи телефонував він їм у цей час ОСОБА_1 не пам'ятає. На той момент у приміщенні чергової служби знаходився він та помічник чергового ОСОБА_8 В цей час відповідальний від керівництва ОСОБА_2 та слідчо-оперативна група знаходились у відділі поліції у своїх службових кабінетах.

ОСОБА_1 вийшов через запасний вихід з приміщення чергової частини до внутрішнього двору відділу поліції, при цьому голосно гримнувши зачинив за собою металеві двері, та почав рух зі сходинок.

В цей час ОСОБА_7 знаходився біля зарядного пристрою службового автомобіля поряд з гаражем підрозділу, який знаходиться не в прямій зоні оглядовості відносно чергової частини ОСОБА_2 та розташований від неї на відстані близько 50-60 метрів. При цьому ОСОБА_7 почув незрозумілий гуркіт з невідомого боку. Під час гуркоту ОСОБА_7 знаходився ближче до воріт гаража, а ОСОБА_5 в цей час перебував безпосередньо в гаражі, томі і не чув гуркоту.

Коли ОСОБА_1 почав рух зі сходинок, то відчув удар по голові з гори, від чого останній на кілька секунд втратив свідомість та впав. Коли прийшов до тями, то побачив світло з вікна чергової частини, при цьому надворі було ще темно. Тоді ОСОБА_1 піднявся та пішов до приміщення чергової частини, двері якої були незамкненими. На момент події біля нього нікого не було. Зайшовши до приміщення чергової частини, ОСОБА_1 сказав ОСОБА_8, що з ним щось трапилось та він управ.

Після цього черговому ОСОБА_1 стало зле, та він прохав викликати йому швидку медичну допомогу, що ОСОБА_8 і зробив.

В подальшому, після доставляння ОСОБА_1 до приймального відділення, після огляду лікарем, останнього було госпіталізовано до неврологічного відділення ОСОБА_2 КЦМЛ. Того ж дня ОСОБА_1 було направлено на додаткове обстеження до м.Полтави, після чого увечері він повернувся назад до Комунальної ОСОБА_2 ЦМЛ, де в подальшому проходив лікування.

ОСОБА_3 з лікарняним листом серії АДН №561075, виданим Комунальною ОСОБА_2 ЦМЛ, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікування в період з 03.11.2017 по 17.11.2017 з діагнозом: черепно-мозкова травми, струс головного мозку, підшкірна гематома потиличної області (а.с.97).

За наслідком вказаної події, наказом т.в.о. начальника ОСОБА_2 ГУНП в Полтавській області №44 від 03.11.2017, створено комісію з розслідування обставин та причин нещасного випадку, що стався 03.11.2017 з майором поліції ОСОБА_1 (а.с.69).

За результатами проведеного розслідування нещасного випадку комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок з ОСОБА_1 стався в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

14.02.2018 був складений акт за формою Н-5* розслідування нещасного випадку та акт №10 за формою НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру (а.с.49-62).

Не погоджуючись з такими рішення, позивач звернувся до суду.

Правовідносини щодо отримання травми під час виконання службових обовязків внормовані наступним чином.

Основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні врегульовані Законом України "Про охорону праці" від 14.10.1992 № 2694-ХІІ (надалі - Закон № 2694).

Статтею 1 Закону № 2694 визначено поняття охорони праці - як система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Відповідно до статті 14 вказаного Закону, працівник зобов'язаний: дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

За приписами статті 22 Закону №2694, встановлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок.

Підзаконним нормативно-правовим актом, що регулює порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України - є "Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України", затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.01.2003 за № 83/7404(надалі - Порядок №1346), який розроблено з метою врегулювання питань, пов'язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України.

У відповідності до п. 2.1 Порядку №1346, розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров'я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі.

Пунктом 2.2 зазначеного Порядку №1346 визначено, що за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов'язків.

Відповідно до п. 3.9 Порядку №1346, комісія з розслідування визнає, що нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків, якщо він трапився в період проходження служби під час: - припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; - вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод; - охорони і забезпечення громадського порядку; - несення постової чи патрульної служби; - виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили; - забезпечення безпеки дорожнього руху; - участі в ліквідації наслідків аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій; - виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов'язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні; - перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час; - підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь праці, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення; - проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підрозділу, або іншому транспортному засобі відповідно до укладеного договору; - проведення навчання, тренувань, обов'язкових фізичних занять у встановлений час, участі в спортивних змаганнях, професійних та кваліфікаційних конкурсах; - використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за письмовим дорученням керівника підрозділу; - провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий; - прямування працівника до об'єкта (між об'єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами; - прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження.

Пунктом 3.11 Порядку № 1346 передбачено, що комісія визнає, що "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків", якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався: за обставин, не пов'язаних з виконанням службових обов'язків, зазначених у пунктах 3.9, 3.10, 3.11; унаслідок отруєння алкоголем, наркотичними або іншими отруйними речовинами, а також унаслідок їх дії (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком; під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду; у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього Порядку, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів прокуратури; унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

Саме посилаючись на останній пункт Порядку № 1346, відповідач склав оскаржувані акти з висновком про те, що нещасний випадок, що стався зі ОСОБА_1, трапився у період проходження служби і не повязаний з виконанням службових обовязків.

Учасниками справи не оспорювався як сам факт отримання травми позивачем, так і поставлений діагноз, факт лікування.

ОСОБА_3 частини першої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Спір між учасниками даної справи має місце лише в тому, чи має місце факт порушення службової дисципліни ОСОБА_1 в обставинах, у яких ним було отримано травму.

У висновку ОСОБА_3 розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 14.12.2017 вказано, за результатами розслідування комісія прийшла до висновку, що відповідно до п.3.11 наказу МВС України від 27.12.2002 №1346 Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, нещасний випадок трапився з ОСОБА_1 03.11.2017 року близько 06:20 год. в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків, унаслідок порушення ним службової дисципліни, що виявилося в порушенні п.2 ч.1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-IV, п. 1 р. 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС № 1179-2016, п.29 р.VI Інструкції з організації діяльності чергової служби органів (підрозділів) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 23.05.2017 №440, в частині особистої недисциплінованості ОСОБА_1 та залишення останнім приміщення чергової служби на одного працівника добового наряду, не отримавши на те дозволу начальника підрозділу, не ознайомивши особу, яка його заміщатиме з оперативною обстановкою, не зробивши запису до зошиту для записів чергових, не дотримання ОСОБА_1 положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, непрофесійного виконання службових обов'язків. Як наслідок ОСОБА_1 без нагальної потреби вийшов з приміщення чергової частини та отримав травму від періодичного падіння облицювальної плитки з фасаду будівлі ОСОБА_2 ГУНП, ймовірно через руйнування кріплення останньої внаслідок часових змін.

Отже, порушення службової дисципліни, інкриміноване позивачу в даному разі, на думку відповідача виразилося в порушенні п.2 ч. 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-IV, п. 1 р. 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС № 1179-2016, п.29 р.VI Інструкції з організації діяльності чергової служби органів (підрозділів) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 23.05.2017 №440.

ОСОБА_3 пункту 2 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський зобов'язаний: професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Відповідно до статті 7 Закону України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу:

дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави;

поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу;

дотримуватися норм професійної та службової етики;

берегти державну таємницю;

у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб;

стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою;

постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень;

сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку;

виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету;

з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють;

берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

ОСОБА_3 п. 1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України № 1179-2016, під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен:

неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;

у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків;

неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України;

виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку;

поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу;

дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики;

зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Пунктом 29 розділу VІ Інструкції з організації діяльності чергової служби органів (підрозділів) Національної поліції України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23 травня 2017 року N 440 (далі - Інструкція №440) визначено, що оперативний черговий органу (підрозділу) поліції може відлучитися з приміщення чергової служби (у межах адміністративного будинку) з дозволу начальника цього органу (підрозділу) після детального ознайомлення особи, яка його заміщатиме, з особливостями оперативної обстановки та внесення відповідного запису до зошита для записів чергових. Після повернення черговий приймає доповідь особи, яка його заміщала, про події та зміни в обстановці, що сталися за час його відсутності. Залишати приміщення чергової служби на одного працівника добового наряду категорично забороняється.

Порушення вказаних норм, як на думку відповідача, полягало у тому, що позивач без нагальної потреби вийшов з приміщення чергової частини та отримав травму від періодичного падіння облицювальної плитки з фасаду будівлі ОСОБА_2 ГУНП.

Суд зазначає, що пункт 3.11 Порядку № 1346 передбачає, що комісія визнає, що "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків", якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався: унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

Аналіз такого формулювання вказує на необхідність прямого причинно-наслідкового звязку між порушенням службової дисципліни та наявністю травми або поранення.

З наданих до суду доказів, слідує, та не спростовано позивачем у ході судового розгляду справи, що ОСОБА_1 вийшов з приміщення чергової частини до внутрішнього двору ОСОБА_2 ГУНП, при цьому: залишив приміщення чергової служби на одного працівника добового наряду; не отримав дозволу начальника підрозділу; не ознайомив особу, яка його заміщатиме з оперативною обстановкою; не зробив запису до зошита записів чергових. Після виходу позивач отримав удар по голові внаслідок падіння плитки з будівлі ОСОБА_2

Разом з тим, суд зазначає, що навіть при дотриманні встановлених п.29 розділу VІ Інструкції №440 вимог щодо порядку відлучення з приміщення чергової служби не гарантували б позивачу уникнення нещасного випадку.

Тобто, не є беззаперечний той факт, що травму голови позивач не отримав би навіть у разі дотримання вимог п.29 розділу VІ Інструкції №440.

У висновку комісії міститься формулювання - "періодичне падіння облицювальної плитки з фасаду будівлі ОСОБА_2 ГУНП", тобто комісією встановлений факт падіння облицювальної плитки з фасаду будівлі, що відбувається періодично.

Падіння облицювальної плитки відбулося не в наслідок дій позивача, а в наслідок руйнування кріплення чи інших обставин, на які позивач не мав впливу.

Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскаржувані акти НТ* та Н-5 прийняті без врахування всіх обставин, що мали місце при нещасному випадку, а тому вони є протиправними і підлягають скасуванню.

За приписами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідач не довів у даному разі обґрунтованості свого рішення.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та сплату останнім при зверненні до суду судового збору у розмірі 704,80 грн згідно квитанції від 31.01.2018 №7Р210685, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 ГУНП в Полтавській області на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати ОСОБА_3 розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 14.12.2017 та ОСОБА_3 №10 від 14.12.2017 "Про нещасний випадок невиробничого характеру" за формою НТ* ОСОБА_2 відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області за фактом отримання травми ОСОБА_1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ОСОБА_2 відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області (вул. Монастирська, 4, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500; ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 37552; рнокпп НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в сумі 704,80 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_9