Справа № 461/2759/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/354/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М.,

за участі секретаря Лемцьо І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на постанову Галицького районного суду м. Львова від 08 грудня 2017 року (суддя Стрельбицький В.В., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 18 квітня 2017 року звернувся до суду з позовом до Львівської митниці ДФС, в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_2, у якому просив визнати протиправними дії виконувача обовязків заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_2 щодо винесення постанови в справі про порушення митних правил від 10.03.2017 №0590/209000008/17 (далі Постанова), Постанову змінити в частині накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 8 500 грн., звільнивши його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням. В обґрунтування позову вказує, що ввезений ним транспортний засіб марки «OpelFrontera», номер кузова W0L0B1VFXV626780, реєстраційний номер LMAM802 з листопада 2016 року знаходився у використанні полку «Дніпро-1», має номерний знак «ДН 0150», використовується особовим складом полку для виконання бойових завдань в зоні проведення антитерористичної операції, з огляду на що позивач був позбавлений можливості, з обєктивних, незалежних від нього причин, вивезти автомобіль за межі території України у визначений чинним законодавством термін. Наголошує, що дане порушення митних правил, вчинене ним в стані крайньої необхідності, що в силу вимог п.4 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення є обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 08 грудня 2017 року у справі №461/2759/17 заявлений позов задоволено.

З ухваленим у справі рішенням не погодився відповідач, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі зазначає, що позивача було правомірно притягнено до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч.4 ст.229, ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, приймаючи оскаржувану Постанову не врахував всіх обставин вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, особу правопорушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, мету ввезення транспортного засобу на територію України та його призначення, відсутність корисливого мотиву, не врахував причини своєчасного не вивезення транспортного засобу за межі території України, а також безпосередню участь позивача у проведенні антитерористичної операції. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку щодо протиправності дій в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС при винесенні Постанови та наявності підстав для зміни такої в частині накладення стягнення, звільнивши позивача від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.03.2017 в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_2, розглянувши матеріали про порушення митних правил, розпочатої 23.02.2017 за ознаками вчинення громадянином України ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України встановлено наступне, що 19.10.2016 громадянином України ОСОБА_1, ввезено вантажним автомобілем НОМЕР_1/ВС6012ХР на митну територію України через пункт пропуску «Краківець-Корчова» митного поста «Краківець» Львівської митниці ДФС товар гуманітарної допомоги: легковий автомобіль марки «Opel Frontera», номер кузова W0L0B1VFXV626780, реєстраційний номер LMAM802, що переміщувався згідно МД типу ТР81 (АА) №209080203/2016/000945 від 19.10.2016. Зазначений товар перевізник зобовязаний був доставити до митного органу (відділу митного оформлення №2 Львівської митниці ДФС) та подати документи для митного оформлення у строк до 29.10.2016. У встановлений ст.95 МК України термін позивачем легковий автомобіль марки «Opel Frontera», номер кузова W0L0B1VFXV626780, реєстраційний номер LMAM802 до органу доходів та зборів не доставлено. Постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними та такими, що суперечать приписам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.200 МК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) після надання органом доходів і зборів дозволу на пропуск товарів через митний кордон України власник товарів або уповноважена ним особа зобовязані доставити товари та документи на них без будь-якої зміни їх стану у визначене органом доходів і зборів місце і забезпечити перебування їх у цьому місці до прибуття посадових осіб органу доходів і зборів, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Доставка товарів та документів на них повинна бути здійснена у строк, визначений статтею 95 цього Кодексу (ч.2 ст.200 МК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно з ч.2 вказаної статті до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Відповідно до ч.3 ст.470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач посилається на той факт, що легковий автомобіль марки «Opel Frontera», номер кузова W0L0B1VFXV626780 знаходиться у використанні полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, має номерний знак «ДН 0150» та використовується для виконання службових завдань у зоні проведення АТО з листопада 2016 року, на підтвердження чого долучив довідку командира ППСПОП «Дніпро-1» ГУНП в Дніпропетровській області. Однак подана довідка не може братися до уваги, оскільки із її змісту не вбачається коли позивач передав автомобіль, що не дає змоги встановити чи це сталося до кінцевого строку вивозу автомобіля за межі митної території України чи вже після. Апеляційний суд наголошує, що використання транспортного засобу за розглядуваних обставин повинно було здійснюватися із оформленням відповідного акта прийому-передачі, із фіксацією всіх необхідних обставин. Належним чином оформлених документів, що в дійсності підтверджують факт передачі транспортного засобу суду не було надано. Відсутні також докази оформлення у встановлених законодавством спосіб вказаного автомобіля на баланс полку патрульної служби поліції особливого призначення.

З 06.09.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про гуманітарну допомогу» щодо оперативності прийняття рішень», згідно якого, до гуманітарної допомоги відносяться транспортні засоби, що надходять у період проведення антитерористичної операції для отримання і використання Збройними силами України, Національною гвардією України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною прикордонною службою України, Державною службою України з надзвичайних ситуацій, Державною спеціальною службою транспорту, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України для забезпечення проведення антитерористичної операції. Проте позивачем не було вжито заходів щодо вчасного завершення митного режиму ввезеного автомобіля для визнання його гуманітарною допомогою.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставинами справи та перевірені в суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до переконання щодо встановлення факту порушення позивачем строку транзитного перевезення для автомобільного транспорту за відсутності ознак аварії чи дії непереборної сили та не повідомлення органу доходів і зборів про обставини події і транспортного засобу. При тому, факт порушення строків, встановлених ст.95 МК України, позивач не заперечує.

Згідно з ч.1 ст.460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Отже, дана норма чітко визначає умови звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення митних правил, якими є: аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами. Жодних документів, які б підтверджували наявність підстав для звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення позивачем не надано, такі обставини останнім не доказуються. Натомість, факт перевищення ОСОБА_3 встановленого ст.95 МК України строку доставки автомобіля до митного органу призначення підтверджується матеріалами справи та не спростований позивачем.

Окрім цього, відповідно до статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Згідно частини 2 статті 162 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суд не наділений повноваженнями щодо звільнення від покарання і винесення усного зауваження, оскільки вказані процесуальні дії належать до прерогативи органу, який розглянув справу (у даному випадку - митного органу).

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги відповідача являються підставними і обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 08 грудня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_2 про визнання протиправними дій відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6