Справа № 826/1272/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року № 826/1272/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

третя особа Служба безпеки України

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в місті Києві), третя особа - Служба безпеки України (далі по тексту - третя особа, СБУ), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у виплаті ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, пенсії з 08 лютого 2015 року до дати поновлення виплати пенсії - 07 січня 2017 року;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, пенсію з 08 лютого 2015 року до 07 січня 2017 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно наказу Голови СБУ від 28 жовтня 2013 року №1263-ос по особовому складу, він був звільнений з військової служби по Головному управлінню СБУ у місті Києві та Київській області за підпунктом «а» пункту 61 та підпунктом «г» пункту 63 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) у запас Служби безпеки України.

В подальшому, згідно наказу Головного управління СБУ у місті Києві та Київській області від 14 листопада 2013 року №280-ос по особовому складу, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Служби безпеки України з 15 листопада 2013 року.

Після звільнення з військової служби у запас позивач отримував нараховану йому пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших».

Як вказує позивач у позові, Указом Президента України від 03 квітня 2014 року №372/2014, його призначено начальником Управління Служби безпеки України в Івано - Франківській області, а наказом Голови СБУ від 11 квітня 2014 року №682-ОС по особовому складу прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у Службу безпеки України за підпунктом «б» пункту 10 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.

Контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України ОСОБА_1 уклав з 03 квітня 2014 року строком на 5 років. Відповідно до умов вказаного контракту позивач взяв на себе зобов'язання, зокрема, проходити службу за контрактом офіцерського складу у Службі безпеки України протягом строку дії контракту на умовах і в порядку, встановлених законами, що регулюють проходження військової служби у Службі безпеки України.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до довідок Управління роботи з особовим складом СБУ від 04 січня 2018 року №11/6-8 та від 04 липня 2017 року №11/6-2537 позивач прийнятий на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у Службу безпеки України з 03 квітня 2014 року, тобто під час дії особливого періоду.

Проте, у зв'язку з повторним прийняттям на військову службу позивача та її проходженням за контрактом, виплата пенсії останньому з 2014 року відповідачем була призупинена на підставі статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в редакції чинній на той час.

Виплата пенсії поновлена відповідачем з 07 січня 2017 року.

09 листопада 2017 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з проханням здійснити виплату пенсії з 08 лютого 2015 року, але у виплаті пенсії йому було відмовлено.

Позивач вважає таку відмову неправомірною та такою, що порушує його права, оскільки він проходить військову службу на підставі контракту під час дії особливого періоду, а тому має право на виплату пенсії на підставі частини 3 статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції Закону України від 15 січня 2015 року №116-VIII, з 08 лютого 2015 року, у зв'язку з чим звернувся до суду із відповідним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Копія вказаної ухвали отримана відповідачем 08 лютого 2018 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Станом на день ухвалення рішення, відповідач відзиву на позовну заяву не надав з невідомих суду причин.

Третя особа не заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 дійсно прийнято на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З наданої суду копії архівного витягу з наказу Служби безпеки України від 28 жовтня 2013 року №1263-ос по особовому складу, полковника ОСОБА_1 (Е-179927), який перебуває у розпорядженні начальника головного управління по посаді начальника управління (полковник), з правом носіння військової форми одягу, звільнено з військової служби по Головному управлінню Служби безпеки України у місті Києві та Київській області за підпунктом «а» пункту 61 та підпунктом «г» пункту 63 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України у запас Служби безпеки України.

Наказом Служби безпеки України від 14 листопада 2013 року №280-ос по особовому складу ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу, що підтверджується наданою суду копією архівного витягу з наказу Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області.

Указом В.о. Президента України від 03 квітня 2014 року № 372/2014 ОСОБА_1 призначено начальником Управління Служби безпеки України в Івано - Франківській області.

Крім того, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 03 квітня 2014 року між Службою безпеки України в особі Голови Служби безпеки України Наливайченка Валентина Олександровича і громадянином України ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби у Службі безпеці України, відповідно до умов якого останнього прийнято на військову службу в СБУ з 03 квітня 2014 року, строком на 5 років, до 03 квітня 2019 року.

04 квітня 2014 року вказаний вище Указ В.о. Президента України оголошений Головою Служби безпеки України наказом від 04 квітня 2014 року №633-ОС по особовому складу та наказом від 11 квітня 2014 року №682-ОС по особовому складу полковника запасу ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у Службу безпеки України за підпунктом «б» пункту 10 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.

Відповідно до довідок Управління роботи з особовим складом Служби безпеки України від 04 липня 2017 року №11/6-2537 та від 04 січня 2018 року №11/6-8, ОСОБА_1 проходить військову службу в Службі безпеки України, на яку прийнятий з 03 квітня 2014 року під час дії особливого періоду.

Також, як вбачається з наданих суду довідок Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 06 квітня 2018 року № 1240, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві і отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Також з довідки вбачається, що позивач не отримував пенсію з червня 2014 року по грудень 2016 року включно, в січні 2017 року нарахування та виплата пенсії останньому поновлена.

09 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України та до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про виплату йому пенсії.

Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України листом від 06 грудня 2017 року №17866/Н-ІІ повідомив ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для виплати останньому пенсії, оскільки згідно контракту про проходження позивачем військової служби в Службі безпеки України з 03 квітня 2014 року по 03 квітня 2019 року відсутня інформація щодо умов прийняття ОСОБА_1 на військову службу, визначених абзацом 3 статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, що діяла до 07 січня 2017 року), а тому виплата пенсії поновлена з 07 січня 2017 року на підставі абзацу 3 статті 2 цього ж Закону в редакції, чинній з 07 січня 2017 року.

Аналогічна відповідь надана позивачу й Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві за вих. №30769/03/Н-7838 від 08 грудня 2017 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі по тексту - Закон України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ), військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15 січня 2015 року №166-VIII, який набрав чинності 08 лютого 2015 року, частину 3 статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» викладено в наступній редакції «Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу під час часткової чи загальної мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту виплата пенсій на час такої служби не припиняється. Після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу повторного прийняття їх на службу до дня демобілізації або звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде нижчим за розмір, який вони отримували до повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу у зв'язку з мобілізацією, на особливий період.»

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» від 06 грудня 2016 року №1769-VIII, який набрав чинності 07 січня 2017 року, частину 3 статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» викладено в новій редакції, згідно з якою пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. Після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде нижчим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відмовляючи ОСОБА_1 у здійсненні виплати раніше призначеної пенсії за період з 08 лютого 2015 року по 06 січня 2017 року, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві посилалось на відсутність в умовах контракту, укладеного між позивачем та СБУ 03 квітня 2014 року, такої умови, як «виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду».

З цього приводу Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі по тексту - Закон України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов'язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

У відповідності до частини 1 статті 4 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII, згідно з яким особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до абзацу 6 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абзац 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Отже, за змістом наведених норм, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.

Так, 17 березня 2014 року Виконуючим обов'язки Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію» №303/2014, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ.

Згідно пункту 8 цього Указу, він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.

Закон України від 17 березня 2014 року №1126-VІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності з дня його опублікування, а саме - 18 березня 2014 року.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Таким чином, з 18 березня 2014 року в Україні, відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» та абзацу 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», настав особливий період.

З урахуванням вказаного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у Службу безпеки України під час особливого періоду.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у відповідності до пункту 12 статті 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов'язковими до виконання на території України.

Враховуючи той факт, що полковника ОСОБА_1 наказом Служби безпеки України від 28 жовтня 2013 року 1263-ос звільнено з військової служби по Головному управлінню Служби безпеки України у місті Києві та Київській області у запас Служби безпеки України, що надає можливість проходження такими громадянами військової служби в мирний або воєнний час після звільнення, а також з урахуванням наявності вказаного вище Указу В.о Президента України про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника Управління Служби безпеки України в Івано - Франківській області, який є обов'язковим до виконання, а також, зважаючи на те, що станом на момент прийняття позивача на військову службу у квітні 2014 року на території України діяв особливий період, що також підтверджується наявними в матеріалах справи довідками, виданими Управлінням роботи з особовим складом Служби безпеки України від 04 липня 2017 року №11/6-2537 та від 04 січня 2018 року №11/6-8, та було оголошено рішення про проведення мобілізації, суд приходить до висновку, що до ОСОБА_1 підлягають застосуванню приписи частини 3 статті 2 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ, в редакції чинній з 08 лютого 2015 року.

Наведені вище обставини свідчать про те, що у Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві були відсутні підстави для призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 та не здійснення таких виплат у період з 08 лютого 2015 року до 06 січня 2017 року включно.

Проте, суд звертає увагу на те, що період, за який відповідач зобов'язаний нарахувати та виплатити пенсію позивачу, слід обчислювати саме з моменту набрання чинності змін до частини 3 статті 2 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ, тобто з 08 лютого 2015 року та кінцевою датою слід вважати 06 січня 2017 року, оскільки вже з 07 січня 2017 року виплата пенсії ОСОБА_5 відповідачем поновлена, що не спростовується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується самим позивачем.

При цьому, суд також вважає за необхідне зазначити, що пунктом 9 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262/2007 зі змінами, передбачено, що Контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України - письмова угода, що укладається між громадянином України і державою, від імені якої виступає Служба безпеки України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби. Контракт укладається за зразком, що додається, у двох примірниках, підписується особою, яка вступає на військову службу, і відповідною посадовою особою Служби безпеки України згідно з пунктами 11 і 14 цього Положення, скріплюється гербовою печаткою підрозділу (органу, закладу, установи) і зберігається кожною із сторін. Контракт є підставою для видання наказу про прийняття особи на військову службу за контрактом.

Додатком до вказаного Положення встановлено типову форму Контракту про проходження військової служби у Службі безпеки України, яка не містить будь - яких вимог щодо обов'язкового зазначення у тексті контракту умов та підстав для його укладання, а тому суд вважає необґрунтованими посилання відповідача, викладені у листі від 08 грудня 2017 року №30769/03/Н-7838, на відсутність у тексті контракту умов та підстав для його укладення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується його право на отримання пенсії, в той час, як відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість відмови у виплаті такої пенсії та взагалі не надано будь-яких пояснень на спростування доводів позивача, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 159, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті пенсії у період з 08 лютого 2015 року по 06 січня 2017 року.

3. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) пенсію за період з 08 лютого 2015 року по 06 січня 2017 року відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: 04210, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, 16, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко