Справа № П/811/2063/17
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 квітня 2018 рокусправа № П/811/2063/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

суддя - доповідач: Олефіренко Н.А.

судді: Шальєвої В.А. Білак С.В.

за участю секретаря судового засідання: Трахт К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 р. (суддя Ю.П. Пасічник) в адміністративній справі № П/811/2063/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про скасування рішення та зобов'язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 29 травня 2017 року №О-8840/0-6957/0/6-17; зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надати дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за його заявою від 28 квітня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач листом від 29.05.2017 року повідомляв про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною (орієнтованою) площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Шпаківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Також наголошує, що зазначені дії відповідача є протиправними, оскільки суперечать нормам Земельного кодексу України.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 29 травня 2017 року №О-8840/0-6957/0/6-17; зобовязано Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надати дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за його заявою від 28 квітня 2017 року.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до суду зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову про відмову в позові. В скарзі відповідач зазначає що вимога про зобов'язання відповідача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адмінсудочинства.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, клопотань про розгляд справи за їх участі до суду не надходило, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.01.2017 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, на території Шпаківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

До вказаної заяви позивачем додані: графічні матеріали, на яких зазначено розташування бажаного місця земельної ділянки; погодження Шпаківської сільської ради; копія паспорта громадянина та ідентифікаційного коду.

Листом №О-742/0-1582/0/6-17 від 16.02.2017 року Головне управління Держгеокадастру України у Кіровоградській області повідомило позивача, що за результатами розгляду поданих матеріалів, встановлено, що подана заява не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України, а саме, на графічних матеріалах місце розташування земельної ділянки не зазначене як бажане.

28.04.2017 року позивач повторно звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, на території Шпаківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Листом №О-8840/0-6957/0/6-17 від 29.05.2017 року Головне управління Держгеокадастру України у Кіровоградській області запропонувало обгрунтувати відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

13.06.2017 року позивач втретє звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, на території Шпаківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Листом №О-12285/0-9120/0/6-17 від 06.07.2017 року Головне управління Держгеокадастру України у Кіровоградській області фактично відмовляє позивачеві та інформує про наявність переліку пропонованих для відведення земельних ділянок.

Вважаючи таку відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області протиправною, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення відповідачем прийнято не у спосіб та не в порядку, що передбачені діючим законодавством, що регулюють спірні відносини.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, при цьому не погоджується з обраним судом способом відновлення порушеного права позивача.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, аналіз зазначених вище законодавчих норм свідчить, що за результатами розгляду заяви (клопотання) особи про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідач мав прийняти одне з таких рішень: надати дозвіл на розроблення відповідної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або відмовити у наданні відповідного дозволу із зазначенням передбачених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України підстав для відмови.

Як зазначалося вище, після розгляду заяви позивача, листом №О-12285/0-9120/0/6-17 від 06.07.2017 року Головне управління Держгеокадастру України у Кіровоградській області фактично відмовляє позивачеві та інформує про наявність переліку пропонованих для відведення земельних ділянок.

Отже заяву позивача вирішено не у спосіб передбачений земельним законодавством України.

За таких обставин, враховуючи положення вищенаведених норм Земельного кодексу України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення не відповідає встановленим законом вимогам, оскільки не містить підстав передбачених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

Таким чином, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними та допустимими доказами правомірності прийнятого ним рішення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги позивача.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки його дій та рішень.

Відповідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішення питань щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою належить до виключної компетенції відповідача.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013р. №21-87а13.

У зв'язку з вищевикладеним, належним способом захисту прав позивача буде зобов'язання відповідача повторно розглянути подану заяву з урахуванням висновків суду, та з прийняттям рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою зазначеної площі або про мотивовану відмову з дотриманням вимог Земельного кодексу України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо часткового задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо зобовязання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, з прийняттям нової постанови в цій частині.

Керуючись ст. ст. 315, 317, 321, 322, КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року в адміністративній справі № П/811/2063/17 скасувати в частині зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надати ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за заявою від 28 квітня 2017 року і прийняти нову постанову в цій частині.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 28.04.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, на території Шпаківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

В іншій частині постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 р. залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 18.04.2018 р. та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлено 20.04.2018 року.

Суддя - доповідач: Н.А. Олефіренко

Суддя: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак