Справа № 9901/535/18
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 квітня 2018 року

Київ

справа №9901/535/18

адміністративне провадження №П/9901/535/18

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Мороз Л.Л., перевіривши позовну заяву ОСОБА_2 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, Верховної Ради України в особі її Голови - Парубія Андрія Володимировича, треті особи - Прокуратура України, Генеральний прокурор України Луценко Юрій Віталійович, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

20 квітня 2018 року ОСОБА_2 направив до Верховного Суду як суду першої інстанції позов, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів, які в порушення чинного законодавства України після 21 травня 2015 року завчасно не ліквідували Прокуратуру України - репресивний орган комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, як законного правонаступника і послідовника Прокуратури СРСР та Прокуратури УРСР;

- ліквідувати за судовим рішенням Прокуратуру України, як правонаступника і послідовника Прокуратури СРСР та Прокуратури УРСР (згідно зі змістом статті 5 Закону України від 12.09.1991 №1543-ХІІ «Про правонаступництво України»), котра після 21 травня 2015 року відповідає статусу репресивного органу комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, діяльність якої в Україні засуджено і яка є забороненою згідно з Законами України від 09.04.2015 №316-УІІІ «Про доступ до архівів репресивних органів комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» та №317-УІІІ «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки»;

- на забезпечення виконання судового рішення зобов'язати Міністерство юстиції України згідно з приписами Закону України від 15.03.2003 №755-ІУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» анулювати (скасувати) державну реєстрацію Прокуратури України в ЄДРПОУ від 05.11.1991 №00034051, разом з Генеральною прокуратурою України створити Державну ліквідаційну комісію та провести ліквідаційну процедуру по ліквідації органів прокуратури України.

Вирішуючи питання щодо можливості прийняття до провадження даного позову суд враховує таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (частина 1 статті 5 КАС України)..

За змістом частини 4 статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 (справа щодо оскарження бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо заяв про злочини) зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до положень статті 1, другого речення частини 3 статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

Згідно з пунктами 4, 9 частини п'ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Отже, під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло, а тому, особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що порушили її право, та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права.

Проте, вимоги, викладені позивачем, не відповідають вищезазначеним нормам, є не чіткими, позивач не вказує чим відповідачі порушили саме його права та інтереси.

Також, як вбачається з тексту позовної заяви, позивач не погоджується із бездіяльністю відповідачів щодо ненадання ними відповідей на письмові звернення від 27 листопада 2017 року.

Разом з цим, прохальна частина позовної заяви не містить вимог, які б узгоджувались із обґрунтуваннями позову, викладеними у її описовій частині.

Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо завчасної неліквідації Прокуратури України, то слід зазначити наступне.

При розмежуванні підсудності адміністративних справ про оскарження правових актів, дій чи бездіяльності, зокрема, Президента України, Верховної Ради України, а відтак і при вирішенні питання щодо можливості застосування спеціальних правил КАС України, передбачених для розгляду цієї категорій спорів, визначальним є предмет спору, тобто зміст (суть) актів, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, а також правовий статус останнього у спірних правовідносинах.

У Рішенні від 10 квітня 2003 року № 7-рп/2003 Конституційний Суд України констатував, що відповідно до Конституції України повноваження Президента України вичерпно визначені Конституцією України <…>.

У Рішенні від 7 квітня 2004 року №9-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що за Конституцією України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, органи якої здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (стаття 6). Всі органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України). Повноваження Верховної Ради України, як і повноваження Президента України, визначаються Конституцією України (статті 85, 106).

Отже, конституційний статус Президента України та Верховної Ради України та їх участь у формуванні вищого органу у системі органів державної влади влади є формою реалізації їхніх повноважень у сфері конституційних правовідносин.

З огляду на наведене вище, положення частини першої статті 2, підпункту 2 частини першої статті 4, частини першої статті 5, частин першої, другої статті 19 КАС України, частини першої статті 266 КАС України слід розуміти так, що у порядку адміністративного судочинства до Верховного Суду як суду першої інстанції можуть оскаржуватися лише ті правові акти, дії чи бездіяльність, зокрема, Президента України та Верховної Ради України, які прийнято/вчинено/допущено у правовідносинах, в яких останні реалізовують свої владні (управлінські) повноваження.

Проте, позивач не вказує, які саме дії/бездіяльність відповідачів під час здійснення ними саме владних (управлінських) повноважень призвели до порушення його прав та законних інтересів.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 266 КАС України Верховний Суд за наслідками розгляду адміністративних справ, визначених частиною другою цієї статті, може:

1) визнати акт Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів протиправним та нечинним повністю або в окремій його частині;

2) визнати дії чи бездіяльність Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів протиправними, зобов'язати Верховну Раду України, Президента України, Вищу раду правосуддя, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів вчинити певні дії;

3) застосувати інші наслідки протиправності таких рішень, дій чи бездіяльності, визначені статтею 245 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 245 передбачено, зокрема, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Однак, вимоги позивача щодо ліквідації Прокуратури України за судовим рішенням також не узгоджуються з повноваженнями адміністративного суду, визначеними статтями 245, 266 КАС України.

Слід також зазначити, що за змістом частини 1 статті 161 КАС України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Враховуючи вищенаведене, вимоги позивача не узгоджуються з повноваженнями адміністративного суду, визначеними статтями 245, 266 КАС України; вимоги, викладені позивачем, є не чіткими, оскільки позивач не вказує чим відповідачі порушили саме його права та інтереси; до копій позовної заяви не додано копій всіх документів, які додано до позову.

За таких обставин, позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для її усунення шляхом подачі уточненої позовної заяви (уточнених вимог) із зазначенням обґрунтування мотивів звернення до суду (в частині зазначення порушення прав саме позивача діями/бездіяльністю відповідачів під час здійснення ними саме владних (управлінських) повноважень), а також надання копій копії всіх документів, які додано до позову для учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз'яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде повернута з підстав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 160, 169, 248, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, Верховної Ради України в особі її Голови - Парубія Андрія Володимировича, треті особи - Прокуратура України, Генеральний прокурор України Луценко Юрій Віталійович, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії залишити без руху.

Встановити строк усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

Л.Л. Мороз,

Суддя Верховного Суду