Справа № 826/17905/15
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2018 року

Київ

справа №826/17905/15

провадження №К/9901/12218/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу № 826/17905/15

за позовом ОСОБА_1 до виконувача обов'язків прокурора міста Києва Валендюка Олега Сергійовича про зобов'язання вчинити дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Прокуратури міста Києва на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2016 року, прийняту у складі головуючого судді - Келеберди В.І., та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого - Твердохліб В.А., суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.,

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до виконувача обов'язків прокурора міста Києва Валендюка Олега Сергійовича, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив :

зобов'язати виконувача обов'язків прокурора міста Києва Валендюка О.С. розглянути належним чином заяву ОСОБА_1 про надання інформації від 22 липня 2015 року №67.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що в порушення положень статті 19 Закону України "Про звернення громадян" відповідачем не розглянуто заяву ОСОБА_1 №67 від 22 липня 2015 року належним чином і не надано обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Надана позивачу листом від 18 серпня 2015 року інформація не є відповіддю на його заяву від 22 липня 2015 року, оскільки в цьому листі відсутні відомості, які він просив повідомити. Зі змісту листа відповідача неможливо встановити, які саме кримінальні провадження стосуються працівників Генеральної прокуратури України та прокуратури міста Києва, також, відповідач не повідомив, про дати подання заяв позивача про вчинені злочини, їх вхідні номери посади і прізвища осіб, вказаних у заяві. Відтак, позивач вважає, що його заява не була розглянута об'єктивно і належним чином.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2016 року, залишеною без зміни ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року, адміністративний позов задоволено.

Зобов'язано виконувача обов'язків прокурора міста Києва Валендюка О.С. надати повну інформацію на заяву ОСОБА_1 про надання інформації від 22 липня 2015 року №67.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованих рішень, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд.

В обґрунтування касаційної скарги зазначав, що прокуратурою міста Києва у відповідності до положень статті 19 Закону України «Про звернення громадян» надано вичерпну та обґрунтовану інформацію щодо наявних кримінальних проваджень, відкритих на виконання ухвал районних судів міста Києва.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 липня 2015 року під час особистого прийому у виконувача обов'язків прокурора міста Києва позивач подав заяву про надання інформації в порядку Закону України «Про звернення громадян», в якій просив:

письмово повідомити про наявні в Прокуратурі міста Києва кримінальні провадження, відкриті на виконання ухвал Печерського районного суду міста Києва за заявами позивача про вчинення кримінальних правопорушень працівниками Генеральної прокуратури України та працівниками Прокуратури міста Києва;

дати відкриття кримінальних проваджень, попередню правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, дати подання заяв про вчинені злочини та їх вхідні номери, посади і прізвища осіб, вказаних в заявах про вчинені злочини;

на підставі статті 18 Закону України «Про звернення громадян» надати можливість приймати участь в проведенні перевірки за даною заявою.

Листом Прокуратури міста Києва від 18 серпня 2015 року №15/1-19739-14 надано письмову відповідь, згідно якої позивачу надано інформацію про наявні в Прокуратурі міста Києва 14 кримінальних проваджень, зазначено номери та дати проваджень; вказана попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» визначено право громадян України звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У силу положень статті 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

При цьому, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Статтею 5 вищевказаного Закону встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Положеннями статті 15 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у відповідь на заяву від 22 липня 2015 року позивачу, надано інформацію про наявність чотирнадцяти кримінальних проваджень, які порушені за заявами позивача, а відповіді на запитувану інформацію щодо дати подання його заяв про вчинені злочини та їх вхідні номери, посади і прізвища осіб, вказаних в його заявах про вчинені злочини надано не було.

З наведеного вбачається, що відповідно до листа відповідача від 18 серпня 2015 року №15/1-19739-14 неможливо встановити, які саме кримінальні провадження стосуються працівників Генеральної прокуратури України та Прокуратури міста Києва.

Таким чином, суди попередніх інстанцій прийшли вірного висновку, що на звернення позивача від 22 липня 2015 року №67, відповідачем надано неповну інформацію щодо наявних в Прокуратурі міста Києва кримінальних проваджень, відкритих на виконання ухвал Печерського районного суду міста Києва, а також інформації щодо дати подання заяв Позивача про вчинені кримінальні правопорушення та їх вхідні номери, щодо посад і прізвищ осіб, вказаних в його заявах про вчинені кримінальні правопорушення.

За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо обґрунтованості позовних вимог позивача про зобов'язання виконувача обов'язків прокурора міста Києва Валендюка О.С. надати повну інформацію на заяву ОСОБА_1 про надання інформації від 22 липня 2015 року №67.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 242, 341, 343, 350, 355 - 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Прокуратури міста Києва залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець