Справа № 279/172/18
Суддя: Рижий О. А.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Сарненський районний суд
_____________________________________________________________________________________
Справа № 279/172/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2018 року м. Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Рижий О.А.

при секретарі - Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сарни справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Сарненського районного відділу у м. Сарни управління Державної міграційної служби в Рівненській області (м. Сарни вул. Демократична,46, Рівненської області) про визнання неправомірним та скасування рішення начальника Сарненського РВ УДМС України в Рівненській області №8 від 15 грудня 2017 року про примусове повернення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина Вірменії за межі України в частині заборони його в'їзду в Україну строком на три роки, до 15.12.2020 р.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23.02.2018 р., справу за позовом ОСОБА_1 до Сарненського районного відділу у м. Сарни управління Державної міграційної служби в Рівненській області про визнання неправомірним та скасування рішення начальника Сарненського РВ УДМС України в Рівненській області №8 від 15 грудня 2017 року про примусове повернення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина Вірменії за межі України в частині заборони його в'їзду в Україну строком на три роки, до 15.12.2020 р. направлено для розгляду до Сарненського районного суду Рівненської області.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 29.03.2018 р. було відкрито провадження у даній справі та призначено до підготовчого судового розгляду на 19.04.2018 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16 березня 2018 року під час проведення профілактичних цільових загальнодержавних заходів спрямованих на протидію нелегальній міграції, працівниками Сарненського РВ УДМС та Сарненського ВП ГУНП України в Рівненській області було виявлено факт його проживання в Україні, та оскільки перебував на території України понад встановлений законом термін, ухилився від відзиву та перейшов на нелегальний стан, 14.12.2017 р. був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП до штрафу в розмірі 510 грн., який він добровільно сплатив. 15.12.2017 року начальником Сарненського РВ УДМС України в Рівненській області, відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" було прийнято рішення про примусове повернення його за межі України, та зобов'язано покинути територію України до 15.12.2020 року.

19.04.2018 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання для надання можливості ознайомлення з матеріалами справи. Дане клопотання, враховуючи думку представника відповідача, яка заперечувала у відкладенні справи, посилаючись на строки розгляду справ даної категорії, судом було задоволено та справу відкладено до 25.04.2018 р. на 11.00 год.

Також 19.04.2018 р. до суду надійшов відзив відповідача з якого вбачається, що вони вважають позов позивача безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах законодавчих актів, а тому не підлягає задоволенню. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, неодноразово в'їжджав в Україну через КГІП "Виступовичі", що на кордоні з Республікою Білорусь. Останній раз перетнув кордон 19.08.2017 р. в безвізовому режимі, з дозволеним терміном перебування 90 днів на протязі 180 днів. За порушення правил перебування в Україні, 14.12.2017 Позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП. 15.12.2017 р. начальником Сарненського РВ УДМС було прийнято рішення про примусове повернення іноземця та встановлена заборона в'їзду в Україну. Приймаючи рішення про встановлення заборони в'їзду в Україну, було взято до уваги, що Позивач неодноразово порушував законодавство України щодо строків перебування на території держави, про що свідчить відмітка в національному паспорті НОМЕР_1, про прийняте Коростенським РВ УДМС України в Житомирській області рішення про примусове повернення № 8 від 11.08.2016 р. представник відповідача у відзиві вказав, що відповідно до інформації розміщеної на офіційному сайті Судова влада України https//court.gov.ua/ Луцьким міськрайонним судом Волинської області на протязі 2013-2014 pp. розглядалися клопотання суду Краснопольського району Могілевської області Республіки Білорусь про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави Білорусь. Представник відповідача звертає увагу суду, що Позивач має невиконані зобов'язання в іншій іноземній державі та переховується від правосуддя. Також, відповідно до інформації розміщеної на офіційному сайті https//asvpweb.minjust.gov.ua/ Автоматизована система виконавчого провадження, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 має невиконані зобов'язання на користь фізичної особи- ОСОБА_2 16.01.2015 Другим ВДВС в місті Луцьк ГТУЮ відкрито виконавче провадження. Дані обставини в сукупності відповідають абз. 1,2,5 ч.І ст.13 Закону №3773-УІ, та є підставою для застосування УДМС свого дискреційного повноваження на встановлення заборони в'їзду іноземцю на територію України одночасно з прийняттям рішення про його примусове повернення.

25.04.2018 р. від представника позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про відкладення справи у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, доказів до клопотання додано не було.

25.04.2018 р. від представника відповідача надійшли заперечення на клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що він вдруге без поважної причини просить відкласти розгляд справи, а відповідно до ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення розглядаються судом у десятиденний строк з дня подання позовної заяви, тому просить відмовити в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та розглянути справу за наявними матеріалами.

Суд, вирішуючи клопотання представника позивача, враховуючи думку представника відповідача, а також те, що 19.04.2018 р. в підготовчому судовому засіданні була оголошена перерва для того, щоб представник позивача мав можливість ознайомитися з матеріалами справи, проте він до 25.04.2018 р. цього не зробив та повторно просить відкласти підготовче судове засідання в зв'язку з хворобою, про що не долучив до клопотання жодного доказу, прийшов до висновку про те, що в клопотанні представника позивача про повторне відкладення підготовчого судового засідання слід відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги відзив представника відповідача, приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон), нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до частини 3 статті 3 розділу І вказаного Закону, іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч. 16 ст. 4 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 статті 21 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" в'їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 1статті 26 вказаного Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивач за даними паспорта НОМЕР_1, виданого 27.12.2007 року, народився 04.08.1967 є громадянином Вірменії, перебуває в Україні без реєстрації, по місцю проживання своєї дружини м. Коростень вул. Грушевського,19/5, Житомирська область, не має роботи та джерела доходів, не має достатнього фінансового забезпечення для проживання в Україні та для виїзду за межі України, а також документів, які б надавали йому таке право.

Громадянин Вірменії ОСОБА_1, постановою начальника Сарненського РВ УДМС України в Рівненській області серії ПН МРВ №000074 від 14.12.2017 року за порушення правил перебування іноземців на території України, а саме за ухилення від виїзду із України після закінчення терміну перебування, що є порушенням ст. 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", підданий адміністративному стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП до штрафу в розмірі 510 грн.

Рішенням начальника УДМС України в Рівненській області від 15 грудня 2017 року, зобов'язано громадянина Вірменії ОСОБА_1, покинути територію України до 14.01.2018 року. Заборонено в'їзд в державу строком на три роки - до 15.12.2020 р.

Таким чином позивач порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, його перебування на території України.

Також, статтею 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Пунктом 15 вказаної статті зазначено наступне - іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до абз.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що у Позивача законні підстави для знаходження на території України відсутні, оскільки термін перебування його на території України на момент винесення постанови закінчився. Заходів щодо легалізації свого перебування, визначеному наказам МВС України від 25.04.2012 р. №363, постановою КМУ від 28.03.2012 р. №251 не вжив. Залишати територію України Позивач наміру не мав, а тому, рішення в частині заборони в'їзду в державу строком на три роки - до 15.12.2020 р. суд вважає правомірним.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Щодо Позивача, обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та унеможливлюють примусове видворення за межі України не встановлено. Також не встановлено обставин, відповідно до яких на Позивача поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту"

Відповідно до ст. 13 ч.1 п.6 статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну.

Відповідно до ст. 13 ч.3 статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Відповідно до ст. 14 ч.2 статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" Іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Таким іноземцям та особам без громадянства забороняється в'їзд в Україну строком на три роки. Відомості про них в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежується право виїзду з України.

Поряд із зазначеним за приписами ч. 2 ст. 26 Закону рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватись забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Наведене вище свідчить, що рішення про заборону подальшого в'їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства не є обов'язковим до застосування при прийнятті рішення про примусове повернення в країну походження, а отже, є факультативною санкцією, яка може застосовуватись під час примусового повернення в країну походження цих осіб. Водночас передбачене ч. 2 ст. 26 Закону право на прийняття рішення про заборону подальшого в'їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства свідчить про наявність дискреційних повноважень органу Державної міграційної служби за належної оцінки обставин справи.

Окрім зазначеного, диспозицією норми ст. 13 Закону, передбачені підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну при в'їзді на територію України, натомість положеннями ст. 26 Закону передбачено заборону подальшого в'їзду в Україну, як факультативну санкцію при примусовому видворенні або поверненні в країну походження. Вказані положення не є тотожними, тому при розгляді справ для правильного застосування вказаних вище норм права, необхідно звертати увагу на характер спірних правовідносин.

Оскільки, крім позивач неодноразово порушував законодавство України, має невиконані зобов'язання в іншій іноземній державі, з огляду на наведене, суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішення в частині заборони його в'їзду в державу строком на три роки - до 15.12.2020 р.

Керуючись ст.ст.241-246, 289 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

В адміністративному позові ОСОБА_1 до Сарненського районного відділу у м. Сарни управління Державної міграційної служби в Рівненській області про визнання неправомірним та скасування рішення начальника Сарненського РВ УДМС України в Рівненській області №8 від 15 грудня 2017 року про примусове повернення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина Вірменії за межі України в частині заборони його в'їзду в Україну строком на три роки, до 15.12.2020 р. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Сарненський районний суд Рівненської області протягом десяти з дня його складення.

Суддя Рижий О.А.