Справа № 813/4420/17
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/2067/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання- Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

суддя в 1-й інстанції Гавдик З.В.,

час ухвалення рішення 29.01.2018 року, 12:34 год.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 08.02.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просив визнати протиправними і скасувати: податкове повідомлення-рішення №38301-13 від 26 червня 2017 року; податкове повідомлення-рішення №38302-13 від 26 червня 2017 року; податкове повідомлення-рішення №38303-13 від 26 червня 2017 року; податкове повідомлення-рішення №38304-13 від 26 червня 2017 року; податкове повідомлення-рішення №38305-13 від 26 червня 2017 року; податкове повідомлення-рішення №38306-13 від 26 червня 2017 року; податкове повідомлення-рішення №38307-13 від 26 червня 2017 року; податкове повідомлення-рішення № 38308-13 від 26 червня 2017 року- за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки", а також визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Львівській області № 27000-17 від 23 жовтня 2017 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що грубе порушення органами місцевого самоврядування імперативного порядку встановлення та нарахування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є підставою для визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень, що винесені за платежем із такого податку та податкової вимоги, яка прийнята на виконання останніх. Крім того, податковим органом не дотримано визначеного податковим законодавством терміну надсилання платнику податку податкових повідомлень- рішень, а тому таке порушення дає підстави для скасування цих податкових повідомлень- рішень та, як наслідок, податкової вимоги. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Представник позивача (апелянта) ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що неопублікування рішення Сусідовицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області №17 від 29 грудня 2015 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» до 15 липня 2015 року не є підставою для не застосування пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України, який передбачає, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього ж Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю. У судовому засіданні 18 квітня 2018 року підтримав доводи викладені у відзиві, пояснив, що оскаржувані податкові повідомлення- рішення прийняті за ставкою податку 0,3% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування згідно з рішенням Сусідовицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області №17 від 29 грудня 2015 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки». Вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. У судове засідання 25 квітня 2018 року не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи без участі представника за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі вул. Нова 5л, с. Сусідовичі, Старосамбірського району заг.пл. 3343,1 кв.м.; нежитлової будівлі вул. Нова 5к, с. Сусідовичі, Старосамбірського району заг.пл. 855,1 кв.м.; нежитлової будівлі вул. Нова 5д, с. Сусідовичі, Старосамбірського району заг.пл. 537,9 кв.м.; нежитлової будівлі вул. Нова 5з, с. Сусідовичі, Старосамбірського району заг.пл. 507,0 кв.м.; нежитлової будівлі вул. Нова 5ж, с. Сусідовичі, Старосамбірського району заг.пл. 317,8 кв.м.; нежитлової будівлі вул. Нова 5г, с. Сусідовичі, Старосамбірського району заг.пл. 1934,1 кв.м.; нежитлової будівлі вул. Нова 5в, с. Сусідовичі, Старосамбірського району заг.пл. 593,9 кв.м.; нежитлової будівлі вул. Нова 5м, с. Сусідовичі, Старосамбірського району заг.пл. 494,2 кв.м., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

29 грудня 2015 року рішенням Сусідовицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки №17 встановлено на 2016 рік ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, у розмірі 0,3 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановлено законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування.

26 червня 2017 року Головним управлінням ДФС у Львівській області прийнято податкові повідомлення-рішення: №38301-13, згідно з яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості, у розмірі 13820,38 грн.; №38302-13, згідно з яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості у розмірі 3534,98 грн.; №38303-13, згідно з яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості у розмірі 2223,68 грн.; №38304-13, згідно з яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості у розмірі 2095,94 грн.; №38305-13, згідно з яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості у розмірі 1313,79 грн.; №38306-13, згідно з яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості у розмірі 2043,02 грн.; №38307-13, згідно з яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості у розмірі 7995,57 грн.; №38308-13, згідно з яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості у розмірі 2455,18 грн.;

23 жовтня 2017 року Головним управлінням ДФС у Львівській області винесено податкову вимогу №27000-17, згідно з якою станом на 22 жовтня 2017 року сума податкового боргу становить 35482,54 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Податковий кодекс України не містить положень, які б зобовязували контролюючі органи утримуватися від визначення податкових зобовязань або звільняли платників податків від сплати податків, у разі прийняття повноважним органом рішення про зміни будь-яких елементів податків пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду. Крім того, якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього ж Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення та податкова вимога прийняті правомірно.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України в редакції, що були чинними на момент їх виникнення.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч.1 ст.143 Конституції України передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.4.4 ст.4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою АРК, сільськими, селищними, міськими радами та радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Згідно з п.8.1. ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

П.8.3 ст.8 ПК України передбачено, що до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно зі ст.265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до пп.10.1.1 п.10.1 ст.10 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.

П.10.3 ст.10 ПК України передбачено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Таким чином, Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад, одним із яких є податок на майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з п.12.3 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Відповідно до пп.12.3.1 п.12.3 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Пп.12.3.2 п.12.3 ст.12 ПК України передбачено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Згідно з пп.12.3.3 п.12.3 ст.12 ПК України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Відповідно до п.12.5 ст.12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно - правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп.12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно з ч.3 ст.27 Бюджеткого Кодексу України, закони України, або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують і надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VІІІ від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким згідно зі ст.266 ПК України, внесено зміни щодо оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, а також, зокрема, визначено новий об'єкт оподаткування вказаним податком, а саме: нежитлова нерухомість.

Пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України передбачає, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/ або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп.266.2.1 п.266.1 ст.266 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Законом України «Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року, № 909-VIII, який набув чинності з 01 січня 2016 року (чинним на час виникнення спірних правовідносин), зокрема, внесено зміни, які стосуються податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: викладено пп. 266.5.1 п.266.5 у такій редакції: ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи, і цей факт не оспорююється сторонами, об'єктом оподаткування за платежем: «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» за 2016 рік, визначено вісім нежитлових приміщень, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 та знаходяться у селі Сусідовичі, Старосамбірського району Львівської області за наступними адресами: вул. Нова, буд. 5л, загальною площею 3 343,1 кв.м., вул. Нова, буд. 5к, загальною площею 855,1 кв.м., вул. Нова, буд. 5д, загальною площею 537,9 кв.м., вул. Нова, буд. 5з, загальною площею 507 кв.м., вул. Нова, буд. 5ж, загальною площею 317,8 кв.м., вул. Нова, буд. 5м, загальною площею 494,2 кв.м., вул. Нова, буд. 5г, загальною площею 1 934,1 кв.м., вул. Нова, буд. 5в, загальною площею 593,9 кв.м., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

29 грудня 2015 року рішенням Сусідовицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» №17 встановлено на 2016 рік ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, у розмірі 0,3 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування.

Матеріалами справи підтверджується, що рішення Сусідовицької сільської ради №17 від 29 грудня 2015 року, не було опубліковане органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період), а саме: до 15 липня 2015 року, оскільки прийняте 29 грудня 2015 року.

Разом з тим, судом встановлено та представником відповідача визнано, що при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень податковий орган керувався вищезазначеним рішенням Сусідовицької сільської ради №17 від 29 грудня 2015 року та визначеною у ньому ставкою 0,3% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування.

П.4 та п.7 Прикінцевих положень до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року, № 909-VIII, передбачено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених ст.10 Податкового кодексу України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року, не внесено зміни до пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 та пп. 12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України, а також до ч.3 ст.27 Бюджетного кодексу України.

Разом з тим, пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі, якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Суд першої інстанції покликається на те, що порушення порядку оприлюднення сільською радою рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не є підставою для незастосування пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України, оскільки цими нормами ПК України встановлено, що у разі, якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції і не заперечується сторонами, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень- рішень податковий орган виходив не з мінімальної ставки податку, як це визначено п.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України, а зі ставки 0,3 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування, затвердженої рішенням Сусідовицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 29 грудня 2015 року і відповідно до вимог пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 та пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, така ставка податку у 2016 році застосовуватися не може.

Таким чином, з системного аналізу правових норм та враховуючи вищевикладене, у спірних правовідносинах підстави для справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у 2016 році за ставкою 0,3% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування, затвердженої рішенням Сусідовицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 29 грудня 2015 року, відсутні.

Згідно з пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно - правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до п.56.21 ст.56 ПК України у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що оскаржувані податкові повідомлення- рішення прийняті неправомірно та підлягають скасуванню.

Оскільки податкова вимога Головного управління ДФС у Львівській області №27000-17 від 23 жовтня 2017 року прийнята на підставі вищезазначених податкових повідомлень- рішень, то, як наслідок, і така є протиправною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги, враховуючи вищенаведені мотиви, підлягають задоволенню.

У спірних правовідносинах колегія суддів застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, колегія суддів дійшла висновку про протиправність визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельного податку на 2016 рік за ставкою 0,3 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Відповідно до положень ст.139 КАС України колегія суддів вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 709 (сімсот девять) гривень 66 коп, а також за подання апеляційної скарги у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) гривні 50 коп, всього - 1774 (одна тисяча сімсот сімдесят чотири) гривні 16 коп.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 272, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року у справі №813/4420/17 скасувати та прийняте нове, яким позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення-рішення №38301-13 від 26 червня 2017 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області; податкове повідомлення-рішення №38302-13 від 26 червня 2017 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області; податкове повідомлення-рішення №38303-13 від 26 червня 2017 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області; податкове повідомлення-рішення №38304-13 від 26 червня 2017 року, прийняте Головним управління ДФС у Львівській області; податкове повідомлення-рішення №38305-13 від 26 червня 2017 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області; податкове повідомлення-рішення №38306-13 від 26 червня 2017 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області; податкове повідомлення-рішення №38307-13 від 26 червня 2017 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області; податкове повідомлення-рішення №38308-13 від 26 червня 2017 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №27000-17 від 23 жовтня 2017 року, прийняту Головним управління ДФС у Львівській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_1 1774 (одна тисяча сімсот сімдесят чотири) гривні 16 коп. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя ОСОБА_4
Судді: ОСОБА_5
ОСОБА_6

Повне судове рішення складено 27 квітня 2018 року.