Справа № 725/941/18
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/941/18

Головуючий у 1-й інстанції: Стоцька Л.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

24 квітня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти № 3 управління патрульної поліції в Хмельницькій області на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 06 березня 2018 року (ухвалене 06 березня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти № 3 управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Першотравневого районного суду міста Чернівці із позовом до інспектора роти № 3 управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 06 березня 2018 року позов задоволено. Скасовано постанову серії БР №495625 від 21.01.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст. 122 КУпАП України та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 06 березня 2018 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач здійснив обгін ближче ніж 50 метрів перед пішохідним переходом у населеному пункті, тобто в межах зони дії інформаційно-вказівних знаків 5.35.1-5.35.2, чим порушив п.14.6 Правил дорожнього руху України. При цьому, доводи позивача про відсутність доказів вчинення вказаного порушення, з якими погодився суд першої інстанції, спростовуються наявними в матеріалах справи відеозаписами.

23.04.2018 подав відзив на апеляційну скаргу у якому вказав на законність та обґрунтованість рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 06 березня 2018 року та просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Правова позиція позивача з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу зводиться до того, що дорожній знак 5.35.1 «Пішохідний перехід» був закритий від його зору вантажним габаритним транспортним засобом, обгін якого він здійснював, а відсутність на цій ділянці дороги попереджувального знаку 1.32 «Пішохідний перехід», дорожньої розмітки 1.14.1 «зебра», наявність перед нерегульованим пішохідним переходом переривистої лінії дорожньої розмітки 1.5 спростовує наявність його вини та умислу на вчинення правопорушення. Також на вказаній ділянці дороги в порушення вимог стандартів ГОСТ ДСТУ 4100-2002 не було влаштовано попереджувального знаку на відстані не менше ніж 150 м.

23.04.2018 позивач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування клопотання зазначено, що позивач бажає взяти участь у розгляді справи, проте 24.04.2018 він перебуватиме у відрядженні.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Колегія суддів зауважує, що наведені позивачем обставини не створюють об'єктивних перешкод для його участі в судовому засіданні, а тому не є поважними.

Згідно ч.1 ст.223 КАС України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 205 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.205 КАС України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Колегія суддів зауважує, що в даному випадку відсутні підстави, передбачені ч.2 ст.205 КАС України, а відкладення розгляду справи можливе лише в межах встановленого цим Кодексом строку.

Розгляд даної справи здійснюється із урахуванням особливостей, передбачених ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Крім того, згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на вказані обставини та скорочені строки розгляду даної категорії адміністративних справ, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Відповідач повноважного представника у судове засідання не направив, хоча був повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що 21.01.2018 інспектором роти № 3 управління патрульної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_3 прийнята постанова серії БР №495625, згідно якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, що полягало в порушенні вимог п. 14.6 "в" ПДР України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Вказане порушення полягало в тому, що позивач керуючи транспортним засобом Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 рухаючись по а/д М-12 в напрямку Хмельницький здійснив обгін ближче ніж за 50 метрів перед пішохідним переходом в населеному пункті.

Позивач зазначає, що він рухався дотримуючись всіх правил дорожнього руху, а тому не погодився із вказаною постановою та звернувся до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем вказаного порушення.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до ст.23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов'язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.14.6 «в» ПДР України обгін заборонено ближче ніж: 50 метрів перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 метрів - поза населеним пунктом; вимоги цього пункту слід розуміти таким чином, що не дозволяється починати обгін ближче зазначених відстаней до пішохідного переходу, а якщо він вже виконувався, то повинен бути закінченим не ближче таких відстаней до переходу.

При цьому за порушення п. 14.6.«в» ПДР України, ч. 2 ст. 122 КУпАП (порушення правил обгону) передбачена адміністративна відповідальність вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обовязок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Наявним в матеріалах справи відеозаписом 2018_0121_131156_124 (час зйомки 13:14:25 - 13:14:32) підтверджується факт здійснення позивачем обгону ближче ніж 50 метрів перед пішохідним переходом у населеному пункті, що є порушенням п.14.6 «в» ПДР України.

Пунктом 10.1.1 Правил розташування дорожніх знаків визначених Національним стандартом України - ДСТУ 4100-2014 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» встановлено, що дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо). Дорожні знаки повинні бути видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямом руху.

Статтею 6 Конвенції «Про дорожні знаки та сигнали» від 08.11.1968 року визначено, що дорожні знаки встановлюються таким чином, щоб їх легко та своєчасно могли розпізнати водії, для яких вони призначені. Будь-який знак, встановлений на стороні дороги, що відповідає напрямку руху повинен бути повторений над проїжджою частиною або на протилежній стороні дороги, якщо місцеві умови такі, що цей знак може не бути своєчасно замічений водіями транспортних засобів, для яких він призначений.

Згідно вказаного відеозапису на вказаній ділянці автодороги наявне повторення дорожнього знаку 5.35.1 «Пішохідний перехід». Також вказаний відеозапис спростовує доводи позивача про те, що зазначений знак був закритий від його зору вантажним габаритним транспортним засобом, обгін якого він здійснював, а також його доводи щодо відсутності дорожньої розмітки 1.14.1 «зебра».

При цьому, посилання позивача, щодо наявності переривчастої лінії розмітки на ділянці дороги не виключає відповідальність встановлену ч. 2 ст. 122 КУпАП за порушення п. 14.6. «в» (правил обгону) ПДР України. Пункт 14.6 «в» ПДР України є окремим правилом дорожнього руху, який передбачає заборону здійснювати обгін ближче 50 м до пішохідного переходу в населеному пункті. Тобто будь-які обмеження щодо наявності недотримання вимог дорожньої розмітки відсутні.

Отже, факт вчинення позивачем порушення вимог п.14.6 «в» ПДР України підтверджується матеріалами справи.

Суд першої інстанції також зазначає, що: "за змістом ч.9 ст. 80 КАС України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження (надсилання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи, або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Як було встановлено судом, відповідачем через канцелярію суду було подано відзив та ДВД-диск з відеозаписом.

Суд зауважує, що відповідачем у порушення вимог не було надіслано копію даного документа позивачу, що є порушенням вимог ст. 80 КАС України."

З такими висновками колегія суддів не погоджується.

Так, наведена судом норма КАС України міститься не в ст.80, а в ст.79 КАС України, згідно частини 9 якої, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до відеозапису (час зйомки 13:20:55) позивач був ознайомлений із відеозаписом з місця вчинення правопорушення в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки автомобіля, а тому мав можливість отримати копію такого відеозапису.

Крім того, вказаний відеозапис поданий до суду в електронній формі, що має наслідком поширення на факт подання даного доказу положень ч.9 ст.79 КАС України щодо винятку із загального правила, а тому такий доказ має бути врахований судом.

З урахування наведеного, колегія суддів вважає, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ч.2 ст.122 КУпАП, а оскаржувана постанова відповідача є правомірною та не підлягає скасуванню.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу інспектора роти № 3 управління патрульної поліції в Хмельницькій області задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 06 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти № 3 управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 квітня 2018 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5