Справа № 127/14466/15-а
Суддя: Луценко Л. В.
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/63/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Помазанові М.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради №582 від 11.06.2015 року позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1 360,00 грн., за те, що ФОП ОСОБА_1, усвідомлюючи протиправний характер своєї дії, умисно на території загального користування по вул. Київська біля будинку №78 у м. Вінниці самовільно зайняв земельну ділянку, площею 0,0310 га, шляхом встановлення на ній власного металевого павільйону, який використовується для здійснення господарської діяльності по закупівлі вторинної сировини (макулатури, поліетилену, склотари) при відсутності документу, що засвідчує право на використання та володіння нею, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.152 КУпАП порушення правил благоустрою території населеного пункту, а саме: п.п.6.13.1. (16, 22) Правил благоустрою м. Вінниці і посягнув на встановлений громадський порядок.

Позивач вважає, що вищезазначена постанова суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки він не був повідомлений про день, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, зазначене у протоколі правопорушення не є порушенням правил благоустрою, а може розглядатись як самовільне зайняття земельної ділянки, відповідальність за яке передбачено ст.53 КУпАП, а відтак у представника муніципальної міліції відсутні повноваження на складання протоколів з приводу зайняття земельної ділянки, а у відповідача відсутні повноваження щодо здійснення контролю за використанням земель. Крім того, на думку позивача, посилання відповідача на самовільне зайняття земельної ділянки позивачем не відповідає дійсності, оскільки право власності на об'єкт приймальний пункт під літ. «А», розташований у м. Вінниці по вул. Київській, б/н, біля будинку №78, ним було придбано ще у 2003 році, а не самочинно розміщено, як зазначено в протоколі та постанові адміністративної комісії.

А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради №582 від 11.06.2015 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення по притягненню ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП (а.с.2-4 т.1).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2015 року, яка ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.12.2015 року залишена без змін, в задоволенні позову ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови №582 від 11.06.2015 року відмолено (а.с.154-157, 174-175 т.1).

Постановою Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.12.2015 року у даній справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.219-223 т.1).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.10.2016 року адміністративну справу за вищезазначеним позовом прийнято до свого провадження головуючим суддею Луценко Л.В. (а.с.226 т.1).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити з мотивів, викладених у відзиві (запереченні) на позов (а.с.39-43 т.1).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних міркувань.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до складеного 21.04.2015 року протоколу про адміністративне правопорушення серії ОМ №000962, громадянин ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене ст.152 КУпАП порушення правил благоустрою території населеного пункту, а саме порушив вимоги п.6.13.1 (підпункти 16, 22) Правил благоустрою території м. Вінниці, а саме: усвідомлюючи свої протиправні дії, умисно на території загального користування по вул. Київська біля будинку 78 у м. Вінниці самовільно зайняв земельну ділянку, площею 0,0310 га, шляхом встановлення на ній власного металевого павільйону, який використовувався для здійснення господарської діяльності по закупівлі вторинної сировини (макулатури, поліетилену та склотари) при відсутності документу, що засвідчує право на використання та володіння нею (а.с.52 т.1).

На підставі вказаного протоколу, постановою №582 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради від 11.06.2015 року на громадянина ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1 360,00 грн. (а.с.5 т.1).

Також, судом встановлено, що рішенням Вінницької міської ради від 30.03.2007 року №899 «Про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельних ділянок гр. ОСОБА_1В.» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельньої ділянки по вул. Київській (біля будинку №78), розроблений Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру на замовлення гр. ОСОБА_1, що зареєстрований як фізична особа-підприємець; та вирішено передати ОСОБА_1, що зареєстрований як фізична особа-підприємець в оренду земельну ділянку, розташовану по вул. Київська (біля будинку №78), площею 0,0310 га, для комерційного використання (реконструкція існуючого павільйону), терміном на 6 місяців (а.с.60 т.1).

А, 28.04.2007 року між Вінницькою міською радою як орендодавцем та ОСОБА_1 як орендарем було укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, який був зареєстрований у Вінницькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.09.2007 року за №36 (а.с.61-66 т.1).

Пунктом 9 вищезазначеного договору передбачено, що договір укладається терміном на 6 (шість) місяців з моменту прийняття рішення Вінницькою міською радою про передачу земельної ділянки в оренду. Договір набуває чинності з дня його державної реєстрації та діє до 30.09.2007 року.

А тому, представник відповідача як на підставу правомірності дій та рішення відповідача стверджував, що, оскільки, на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення та на даний час дія договору оренди земельної ділянки від 28.04.2007 року, площею 0,0310 га, яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Київська (біля буд. № 78) припинена, а після припинення дії договору оренди земельної ділянки від 28.04.2007 року Вінницькою міською радою в межах повноважень, передбачених ст.12 ЗК України, будь-які рішення щодо передачі позивачу у користування земельної ділянки, площею 0,0310 га, біля будинку № 78 по вул. Київській у м. Вінниці не приймались, реєстрація права користування земельною ділянкою, площею 0,0310 га, не здійснювалась, тому земельна ділянка вважається самовільно зайнятою.

Проте, суд не погоджується з думками та твердженнями сторони відповідача з наступних міркувань.

Відповідно до ст.152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян суб'єктів підприємницької діяльності від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктами 16, 22 пункту 6.13.1 рішення Вінницької міської ради від 01.03.2011 року №104 «Про затвердження Правил благоустрою території міста Вінниці» на об'єктах благоустрою забороняється встановлювати самовільно об'єкти (будь-які конструкції) зовнішньої реклами та торгівлі тощо; займати самовільно земельні ділянки і використовувати їх при відсутності документа, що засвідчує право на використання та володіння землею.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення та постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради об'єктивну сторону адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем, відповідач вбачає, зокрема, у самовільному зайнятті земельної ділянки при відсутності документу, що засвідчує право на використання та володіння нею (порушення підпункту 22 пункту 6.13.1 рішення Вінницької міської ради від 01.03.2011 року №104 «Про затвердження Правил благоустрою території міста Вінниці»).

Разом з тим, слід зазначити, що самовільне зайняття земельної ділянки є окремим та самостійним адміністративним правопорушенням, яке передбачене статтею 53-1 КУпАП, а саме самовільне зайняття земельної ділянки, за яке передбачено більш м'яке покарання, ніж за порушення ст.152 КУпАП, а саме накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У той же час, підпункт 22 пункту 6.13.1 рішення Вінницької міської ради від 01.03.2011 року №104 «Про затвердження Правил благоустрою території міста Вінниці» також забороняє займати самовільно земельні ділянки і використовувати їх при відсутності документа, що засвідчує право на використання та володіння землею.

Проте, рішення міської ради є підзаконним нормативно-правовим актом та має меншу юридичну силу, ніж закон.

В той же час, статтею 16 Закону України від 06.09.2005 року № 2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» встановлено вичерпний перелік обмежень при використанні об'єктів благоустрою, серед яких відсутнє самовільне зайняття земельної ділянки.

Таким чином, підпунктом 22 пункту 6.13.1 рішення Вінницької міської ради від 01.03.2011 року №104 «Про затвердження Правил благоустрою території міста Вінниці» розширено перелік встановлених законом обмежень при використанні об'єктів благоустрою.

Частина 3 статті 7 КАС України передбачає, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

За таких обставин, суд виходить з того, що самовільне зайняття земельної ділянки, яке полягає у її використанні при відсутності документа, що засвідчує право на використання та володіння землею, не відноситься до порушення правил благоустрою, оскільки є окремим складом іншого адміністративного правопорушення. Крім того, підпунктом 22 пункту 6.13.1 рішення Вінницької міської ради від 01.03.2011 року №104 «Про затвердження Правил благоустрою території міста Вінниці» розширено, порівняно із законом, перелік встановлених законом обмежень при використанні об'єктів благоустрою, шляхом віднесення до таких обмежень самовільного зайняття земельної ділянки, а тому вказаний пункт рішення ради не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

Крім того, суд також звертає увагу на положення статті 57 Конституції України, відповідно до частини 1 якої кожному гарантується право знати свої права і обов'язки. Суперечливе формулювання нормативних приписів нівелює таку гарантію.

Таким чином, висновок відповідача про порушення позивачем ст.152 КУпАП порушення правил благоустрою території населеного пункту, що полягає у порушенні вимог підпункту 22 пункту 6.13.1 рішення Вінницької міської ради від 01.03.2011 року №104 «Про затвердження Правил благоустрою території міста Вінниці», є неправомірним.

Окрім того, з протоколу про адміністративне правопорушення та постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради також вбачається, що об'єктивну сторону адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем, відповідач вбачає і у встановленні позивачем власного металевого павільйону, який використовується для здійснення господарської діяльності по закупівлі вторинної сировини (макулатури, поліетилену, склотари) (порушення підпункту 16 пункту 6.13.1 рішення Вінницької міської ради від 01.03.2011 року №104 «Про затвердження Правил благоустрою території міста Вінниці»).

Відповідно до підпункту 16 пункту 6.13.1 рішення Вінницької міської ради від 01.03.2011 року №104 «Про затвердження Правил благоустрою території міста Вінниці» на об'єктах благоустрою забороняється встановлювати самовільно об'єкти (будь-які конструкції) зовнішньої реклами та торгівлі тощо.

Вказаний підпункт за своїм змістом узгоджується з статтею 16 Закону України від 06.09.2005 року № 2807-IV «Про благоустрій населених пунктів», відповідно до пункту 5 частини першої якої на об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об'єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Проте, частиною 2 статті 21 Закону України від 06.09.2005 року №2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що мала архітектурна форма це елемент декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать, зокрема, павільйони. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об'єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Відповідно до пункту 3.5 Інструкції щодо заповнення форм державних статистичних спостережень стосовно торгової мережі та мережі ресторанного господарства, затвердженої Наказом Держкомстату від 24.10.2005 року №327, павільйон різновид об'єкта роздрібної торгівлі, який розташований в споруді легкого, некапітального будівництва з невеликою торговою залою і допоміжними приміщеннями.

У спірних правовідносинах об'єкт, встановлений позивачем, має назву «павільйон», але з матеріалів справи (оціночного акта на будівлю) вбачається, що вказана будівля має бетонні фундамент та цоколь (а.с.8 т.1).

А тому, з метою встановлення чи являється вищезазначена будівля капітальною, тобто чи може остання бути віднесена до обєкту нерухомого майна, спорудження якої не віднесено до обмежень при використанні обєктів благоустрою, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2017 року у даній справі призначено судову будівельно-технічну експертизу (а.с.92 т.2).

Згідно висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 15.03.2018 року №33 встановлено, що порівнюючи вимоги нормативно-правових актів у галузі будівництва із врахуванням результатів проведеного натурного обстеження, експерт вважає, що приймальний пункт літ. «А», розташований по вулиці Київській, б/н, (біля житлового будинку №78) в місті Вінниці відноситься до обєктів нерухомого майна.

Приймальний пункт літ. «А», розташований по вулиці Київській, б/н, (біля житлового будинку №78) в місті Вінниці, маючи конструктивні елементи: бетонний фундамент, стіни з металевих листів по металевому каркасу, може бути віднесений до VІІІ групи капітальності (а.с.126-138 т.2).

Окрім того, згідно договору купівлі-продажу від 06.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за №1584, позивач являється власником приймального пункту літ. «А», розташований в м. Вінниці по вул. Київській, б/н (біля будинку №78), державна реєстрація права власності за позивачем зареєстрована КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» 13.06.2003 року в реєстровій книзі №8 за реєстровим №499 (а.с.6 т.1).

Таким чином, оскільки приймальний пункт літ. «А», розташований по вулиці Київській, б/н, (біля житлового будинку №78) в місті Вінниці відноситься до обєктів нерухомого майна, державна реєстрація права власності на який проведена в установленому законом порядку, спорудження останнього не відноситься до обмежень при використанні об'єктів благоустрою, що виключає обєктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 КАС України).

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що в ході судового розгляду не знайшли своє підтвердження правомірність рішення відповідача, а відтак, з огляду на вищевикладене постанова адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради №582 від 11.06.2015 рокує протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому, суд не погоджується з вимогами позивача в частині закриття провадження у справі з таких підстав.

Статтею 284 КУпАП встановлено, що по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Згідно зі ст.288 КУпАП, постанову у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.

В даному випадку судом не встановлюється відсутність або наявність вини позивача, а розглядаються дії відповідача по прийняттю певного рішення, тобто саме в аспекті протиправності чи правомірності дій відповідача по складанню постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З огляду на наведені вище норми законодавства, суд вважає, що повноваження вирішувати питання про закриття справи про адміністративне правопорушення належать виключно органу (посадовій особі), що уповноважені розглядати такі справи. Адміністративний суд не може підміняти такий орган (посадову особу), та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу (посадової особи).

Отже, позовна вимога в частині закриття провадження у справі у справі про адміністративне правопорушення по притягненню ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП, є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Судовий збір у розмірі 73,08 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, згідно квитанції від 17.06.2015 року (а.с.1 т.1), суд вважає за можливе залишити за позивачем, як на тому наполягав представник позивача в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 20, 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ст.ст. 33, 152, 245, 276, 280, 284 КУпАП, ст.ст.7, 8, 9, 10, 72-78, 121, 132, 139, 246, 250, 255, 286, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради №582 від 11.06.2015 рокупро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 1 360 (одна тисяча триста шістдесят) грн. 00 коп.

В іншій частині задоволення позову відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: