Справа № 800/314/17
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

19 квітня 2018 року

м. Київ

справа №800/314/17

адміністративне провадження №П/9901/58/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Кравчука В.М.,

суддів Анцупової Т.О., Гімона М.М., Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Вишняка О.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Білопольської Н.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Громадської ради доброчесності, про визнання незаконним і скасування рішення від 07.06.2017 № 96/вс-17, зобов'язання у пленарному складі розглянути питання про підтвердження здатності здійснювати правосуддя у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду.

І. ПРОЦЕДУРА

1. 01.08.2017 до Вищого адміністративного суду України надійшов позов ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС України. Комісія), в якому позивачка з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21.02.2017 просить Суд:

- визнати незаконним і скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 07.06.2017 № 96/вс-17 про визнання кандидата ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду (далі - Рішення);

- зобов'язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України у пленарному складі розглянути питання про підтвердження здатності ОСОБА_1 здійснювати правосуддя у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду;

- зобов'язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України вилучити висновок про невідповідність кандидата ОСОБА_1 на посаду судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду критеріям доброчесності та професійної етики, затверджених Громадською радою доброчесності 03.05.2017 протоколом № 3, з досьє кандидата ОСОБА_1 на посаду судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, який було передано Громадською радою доброчесності Вищій кваліфікаційній комісії суддів України та долучено останньою до вказаних досьє, і було предметом розгляду на співбесіді Комісії 12.05.2017 та засіданні 07.06.2017 у пленарному складі.

2. Позивачка вважає оскаржуване Рішення незаконним і необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню відповідно до пункту 4 частини 3 статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Рішення не містить законних підстав та належних мотивів, на підставі яких Комісія дійшла висновків про невідповідність ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності, ухвалене в результаті неповного з'ясування та дослідження наданих кандидатом документів, пояснень, суб'єктивного та дискримінаційного підходу до позивача в порівнянні з іншими кандидатами.

3. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.08.2017 відкрито провадження у даній справі. Судове засідання, призначалися на 11.09.2017, 09.10.2017, 06.11.2017, 11.12.2017.

4. Ухвалою від 11.09.2017 Вищий адміністративний суд України залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Громадську раду доброчесності.

5. 15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд.

6. Підпунктом 5 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовні заяви та апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані до Вищого адміністративного суду України як суду першої або апеляційної інстанції та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

7. 02.01.2018 справу передано на розгляд Верховного Суду та за результатами автоматизованого розподілу судових справ визначено склад суду в даній справі.

8. Ухвалою від 04.01.2018 Верховний Суд прийняв справу до провадження і призначив справу до розгляду на 08.02.2018. Судові засіданні відбувалися 08.02.2018, 15.03.2018 і 19.04.2018.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. ОСОБА_1 обіймає посаду судді з 1999 року, а з 2006 року є суддею Вищого господарського суду України.

10. Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 07.11.2016 № 145/зп-16 оголошено конкурс на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду.

11. ОСОБА_1 звернулась до ВККС України із заявою про проведення стосовно неї кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на посаду судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за спеціальною процедурою.

12. Рішенням Комісії від 13.12.2016 ОСОБА_1 було допущено до участі у конкурсі, як особа, яка має стаж роботи на посаді судді згідно з вимогами, передбаченими п.1 ч.1 ст. 38 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

13. 11.01.2017 Комісія призначила кваліфікаційне оцінювання кандидатів на зайняття вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду та 07.02.2017 прийнято рішення про допуск ОСОБА_1 до проходження кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі.

14. Результат першого етапу кваліфікаційного оцінювання «Іспит» у рамках конкурсу на зайняття вакантних посад суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду було оприлюднено на офіційному сайті Комісії.

15. Згідно з складеним Комісією рейтингом кандидатів, допущених до другого етапу кваліфікаційного оцінювання, ОСОБА_1 набрала 175 балів з можливих 210, та посіла 11 позицію серед 88 допущених кандидатів до етапу дослідження досьє та проведення співбесіди.

16. 03.05.2017 Громадська рада доброчесності затвердила Висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду Владимиренко С.В. критеріям доброчесності та професійної етики.

17. У Висновку зазначено, що Громадська рада доброчесності отримала інформацію про те, що Департамент спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001050 за підозрою колишнього Голови Вищого господарського суду України, його заступника (нині суддя Вищого господарського суду України) та колишнього головного спеціаліста канцелярії (на правах відділу) управління документального забезпечення Вищого господарського суду України у вчиненні злочинів проти правосуддя - втручання в діяльність судових органів та незаконне втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду, тобто у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 376, ч. 2 ст. 376-1 КК України. У процесі досудового розслідування були встановленні факти здійснення тиску на суддів Вищого господарського суду України, систематичного втручання у діяльність суддів та процес здійснення правосуддя. При цьому таке втручання здійснювалося організаторами злочину у винятково цинічний та зухвалий спосіб - шляхом підкорення собі органу суддівського самоврядування.

Кандидата ОСОБА_1 віднесено слідством до групи суддів Вищого господарського суду України, на яких здійснювався розподіл справ з порушенням порядку, встановленого законом.

18. Також у Висновку йдеться про невідповідність вартості майна, набутого членами родини ОСОБА_1, розміру їх доходів. Стверджується, що в декларації Кандидат відображає таке майно:

- АДРЕСА_1, набутий у власність 12.04.1990, АДРЕСА_1, на земельній ділянці 1000 м2, набутій у власність 30.07.1998;

- квартира в Києві 123,40 м2, набута у власність 30.10.2008, Співвласники: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9;

- оренда машиномісця з 28.12.2015, орендодавець ПрАТ "Комплексне підприємство широкопрофільного будівництва-2";

- будинок в Одеській області 349,30 м2, набутий 26.04.2005, власниця дочка - ОСОБА_6

- земельна ділянка Одеська обл, 409,00 м2, набута 26.04.2005, власниця дочка ОСОБА_6;

- земельна ділянка Одеська обл, 351,00 м2, набута 25.12.2008, власниця дочка ОСОБА_6;

- гараж Одеська обл, набутий 26.04.2005, власниця дочка ОСОБА_6 - АДРЕСА_2, 56000 м2, набутий 04.03.1999, власник чоловік ОСОБА_5

- автомобіль Вольво S80 2007, набутий 24.09.2007.

19. Члени родини володіють майном значної вартості, яке, на думку Громадської ради доброчесності, не могло бути придбане за їх власні кошти. Зокрема, на дочку оформлено домоволодіння у Одесі, 266,7 кв.м., яке Кандидат подарувала чотирирічній дочці в 2005 році. Батько кандидата, не зважаючи на відсутність доходів, набув будинок в АДРЕСА_4, пл.61,9 кв.м. на підставі судового рішення в 2010р.; дачний будинок в Затоці, в 2012 році; земельну ділянку 0,1516 га в АДРЕСА_3, набута в 2015р. земельну ділянку 0,1199 га в АДРЕСА_3, набута в 2015р. автомобіль Lexus RX350, 2009 року випуску, набутий в 2016р..

20. З цих підстав Громадська рада доброчесності встановила невідповідність вартості майна доходам родини, що викликає обґрунтовані сумніви в законності походження коштів на придбання цього майна.

21. 02 та 06 червня 2017 ОСОБА_1 надала Комісії письмові пояснення щодо невмотивованості та необґрунтованості висновку від 03.05.2017, з урахуванням додаткових відповідей на запитання, які виникли у членів колегії Комісії під час первісної співбесіди.

22. 10.05.2017 ОСОБА_1 надала Комісії пояснення стосовно Висновку ГРД від 03.05.2017.

23. ОСОБА_1 пояснила, що про існування згадано вище кримінального провадження їй стало відомо лише з оприлюдненого Громадською радою доброчесності листа начальника департаменту спеціальних розслідувань генеральної прокуратури України Горбатюка С.В. від 12.04.2017. Повідомлення про підозру їй не оголошували.

24. Відповідно до рішення Ради суддів України від 26.11.2010 № 390 затверджено Положення про автоматизовану систему документообігу суду, погодженого ДСА 26.11.2010. відповідно до п. 1.4.2 Положення, у Вищому господарському суду України використовується комп'ютерна програма «Діловодство спеціалізованого суду», розроблена адміністратором автоматизованої системи для судів господарської юрисдикції. Пояснила, що не є уповноваженою особою, яка наділена правом вносити інформацію до бази даних системи з метою здійснення розподілу справ між суддями.

25. З 01.01.2011 у Вищому господарському суді України було запроваджено 45 спеціалізацій суддів. У 2012 році ОСОБА_1 як судді-доповідачу в складі постійно діючої колегії суддів, сформованої у Вищому господарському суду України на підставі розпорядження голови цього суду, затвердженого зборами суддів, надійшло 403 заяви, які включали касаційні скарги, заяви про допуск справ до провадження Верховного Суду України. Відповідно до розпорядження голови Вищого господарського суду України від 30.03.2011 № 36-р, прийнятого на виконання рішення зборів суддів цього суду від 15.12.2010 № 12, до спеціалізації ОСОБА_1 було віднесено спори, пов'язані з відшкодуванням збитків, шкоди, неустойки, компенсації, спори, що виникають при виконанні господарських зобов'язань з договорів, стягнення заборгованості за товари, послуги, спори, що виникають з договорів купівлі-продажу. Згодом спеціалізація ОСОБА_1 була доповнена ще категорією спорів, пов'язаних з порушенням права власності.

26. У матеріалах досьє кандидата наявна довідка аналітично-статистичного відділу правового управління Вищого господарського суду України стосовно інформації про ефективність здійснення судочинства суддею за період роботи з 2012 по 2016 рік. Згідно з цією довідкою, у 2012 році річне навантаження на ОСОБА_1 становило 412 справи, середнє навантаження по суду - 239; у 2013 році - 410 справ, середнє навантаження по суду - 197 справ.

27. 10.05.2017 кандидат подала уточнюючу довідку, складену аналітично-статистичним відділом Вищого господарського суду України в якій пояснено, що при обчисленні показника «середнє навантаження» враховувалась і зазначалась уся загальна кількість заяв, скарг, що надійшли ОСОБА_1 у відповідному році. Тобто як касаційних скарг, так і заяв про перегляд постанов Вищого господарського суду України. При обрахуванні середнього показника навантаження у суді не враховувалась інформація стосовно навантаження суддів, які обіймали адміністративні посади у Вищому господарському суді України, які перебували на лікарняному, у відрядженні чи в яких закінчився строк повноважень.

28. В уточненій довідці Вищого господарського суду України вказано, що у 2012 році ОСОБА_1 з 403 заяв, що надійшли, 278 - це касаційні скарги, 125 - заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України. ОСОБА_1 більше трьох років (з 15.12.2010 по 01.04.2014) входила до складу 20 суддів, які рішенням зборів суддів від 15.12.2010 були визначені для вирішення питань у складі 5 суддів щодо допуску до Верховного Суду України заяв про перегляд.

Водночас, розглянутих касаційних скарг було лише 156, тоді як середнє навантаження у суді було 239 справ. По 105 справах за заявами про допуск справ до Верховного Суду України, кандидат була доповідачем у складі колегії 5 суддів.

Тобто, нею було розглянуто як суддею-доповідачем 261 заяву, що включає в себе як касаційні скарги, так і заяви про перегляд судових рішень, тоді як середнє навантаження по суду становило 239 справ.

29. ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться на вул. Спендаровка у м. Каховка Херсонської області. Будинок подарований на підставі договору дарування від 12.04.1990. Даний житловий будинок розміщений на земельній ділянці площею 1000 кв.м., отриманою ОСОБА_1 на підставі рішення Виконавчого комітету Каховської міської ради народних депутатів № 110 від 16.056.1998.

30. ОСОБА_1 разом із сім'єю отримала квартиру у м. Києві на підставі ордеру № 009024 за розпорядженням Печерської районної адміністрації від 03.04.2008 № 390. В жовтні 2008 року квартиру було приватизовано спільно ОСОБА_1 та шістьома членами її сім'ї (по 1/6 кожному). ОСОБА_1 пояснила, що на час одержання та приватизації квартири до складу її, як наймача, сім'ї належав її батько.

31. ОСОБА_1 пояснила, що задеклароване паркувальне машиномісце у м. Києві орендує на підставі договору оренди від 28.12.2015.

32. Щодо житлового будинку з гаражем, який розташований у м. Одеса та належить на праві власності її дочці ОСОБА_6, ОСОБА_1 пояснила, що цей будинок було подаровано нею та батьком дитини на підставі двох договорів дарування від 26.04.2005. При цьому, будинок і земельна ділянка, на якій він знаходиться, успадковані її чоловіком 04.03.1999.

33. Так само була подарована чоловіком дочці ОСОБА_6 земельна ділянка площею 409 кв.м., отримана ним у спадщину. Земельна ділянка площею 351 кв.м. , яка знаходиться в межах зазначеного домоволодіння, отримана дочкою на підставі рішення Одеської міської ради від 25.12.2008.

34. Право на земельну частку площею 5.6 га набуто чоловіком ОСОБА_5 04.03.1999 у спадок від матері.

35. 07.06.2017 Вища кваліфікаційна комісія суддів України у пленарному складі прийняла рішення № 96/вс-17 про визнання ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду.

36. Комісія оцінила пояснення ОСОБА_1 як неповні та недостовірні для спростування відповідних тверджень, наведених у Висновку. На думку Комісії, встановлені обставини дають підстави для обґрунтованого сумніву у сприйнятті і утвердженні кандидатом фундаментальних засад професійної етики і доброчесності суддів.

37. Підставою для такого висновку фактично стали три групи обставин:

- кандидат мала усвідомлювати імовірність безальтернативного розподілу їй справ за індивідуальними спеціалізація ми та у допустимий спосіб протидіяти таким загрозам, принаймні щодо себе, та діяти на попередження можливих порушень встановленого законодавством порядку визначення складу суду для розгляду конкретної справи та принципів функціонування автоматизованої системи документообігу суду. Проте кандидат не надала Комісії жодних доказів вжиття нею відповідних заходів, зокрема щодо з'ясування правових підстав встановлення для неї індивідуальної спеціалізації, вжиття процесуальних заходів для усунення порушення порядку визнання судді, звернення до зборів суддів щодо уніфікації її спеціалізації, повідомлення про імовірність впливу або загрозу незалежності (С. 4 Рішення). На думку Комісії, пояснення ОСОБА_1 про те, що вона усвідомлювала обмеженість своєї спеціалізації, але такий стан справ її влаштовував, дають підстави для висновку, що кандидат не виявила належного сприйняття обов'язку були прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права та не демонструє прагнення відстоювати суддівську незалежність (С. 5 Рішення);

- визначені законодавством підстави для включення батька кандидата до складу сім'ї останньої з метою одержання та безоплатної приватизації квартири кандидата у м. Києві були відсутні. Встановлені обставини одержання та приватизації квартири, в тому числі на особу (батька кандидата), яка на той час не проживала разом з ОСОБА_1, тобто не належала до складу сім'ї наймача за положеннями житлового законодавства, у сукупності з суперечливими поясненнями щодо невходження батька до складу сімї для цілей декларування засвідчують неповне сприймає кандидатом обов'язку демонструвати бездоганну поведінку у всіх сферах життя та діяти так, щоб підтримувати впевненість суспільства у чесності носіїв судової влади (С. 7 Рішення);

- Кандидат не надала доказів фінансової спроможності її батька набути значний обсяг майна (С. 7 Рішення).

38. Наведені обставини сторони не заперечили, щодо них немає спору. Проте, позивачка не погоджується з їх оцінкою, з висновками, зробленими на підставі цих обставин, і рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

39. В обґрунтування позовних вимог та протиправності рішення позивачка наводить такі аргументи:

А) щодо протидії можливим втручанням у роботу автоматизованої системи розподілу судових справ

40. Алгоритм роботи системи автоматизованого розподілу справ між суддями у Вищому господарському суді України ОСОБА_12 невідомий. Доступу до внесення до неї інформації щодо розподілу справ вона не мала. Проте спеціалізація справ, визначена ОСОБА_12 зборами суддів цього суду, не зазнала змін порівняно з тими категоріями справ, які нею роглядались до запровадження цієї системи. Спеціалізація не була вузькою, тому висновок про те, що ОСОБА_12 усвідомлювала обмеженість своєї спеціалізації є безпідставним.

41. На момент запровадження розширених спеціалізацій суддів не було сумніву щодо правильності такого рішення, будь-яких обмежень щодо спеціалізацій та кількості закріплених суддів за ними на той час у законодавстві також не було. Не було також підстав сумніватись у можливості виникнення в майбутньому якихось порушень законодавства у зв'язку із прийняттям зборами суддів відповідного рішення. Фактів втручання у роботу автоматизованої системи розподілу справ їй невідомо, тому й приводу звертатись до керівництва суду з питань уніфікації, визначених зборами суддів 15.12.2010, спеціалізацій не виникало.

42. Спеціалізацію визначено ОСОБА_1 зборами суддів з 15.12.2010 не зазнала істотної зміни порівняно з тими категоріями справ, які нею слухались до запровадження автоматизованої системи їх розподілу, вона не була вузько, тому це не могло відобразитись на її професійному досвіді та здібностях.

43. Спеціалізація ОСОБА_1 не була винятковою, розглянуті нею справи відносились до її спеціалізації, відводів у зв'язку із порушенням порядку автоматизованого розподілу справ не заявлялось, скасування судових рішень Верховним Судом України із зазначеної підстави не було, тому вона не мала можливості передбачити ймовірність будь-якого безальтернативного розподілу справ.

44. Про наявність кримінального провадження за підозрою колишнього голови Вищого господарського суду України, його заступника, головного спеціаліста канцелярії у вчиненні злочинів проти правосуддя (втручання у діяльність судових органів, незаконне втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду) ОСОБА_1 не знала, і не має до цієї справи жодного стосунку. Повідомлення про підозру їй не оголошувалось, свідком її не викликали, жодних перешкод у розслідуванні не чинила.

45. У цьому кримінальному провадженні згадано і інших колишніх суддів Вищого господарського суду України (ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_10. ОСОБА_15. ОСОБА_16), які одночасно були кандидатами на посаду суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, та за результатами розгляду яких було подано негативний висновок Громадської ради доброчесності про їх невідповідність критеріям професійної етики та доброчесності. Однак ці кандидати успішно пройшли другий етап кваліфікаційного оцінювання.

46. Члени Вищої кваліфікаційної комісії суддів України не надали належної оцінки статистичним даним про здійснення судочинства ОСОБА_1 за період роботи 2012-2013, дійшовши помилкового висновку про надмірне навантаження на неї справ порівняно з іншими суддями, що на переконання членів Комісії додатково свідчить про порушення функціонування автоматизованої системи розподілу справ, створювало можливості для втручання у систему. Кандидат з цього приводу надавала відповідні пояснення, про те, що при цьому враховувалась і зазначалась уся загальна кількість заяв, скарг, що надійшли ОСОБА_12 як судді-доповідачу у відповідному році, тобто як касаційних скарг на рішення судів першої та другої інстанції, так і заяв про перегляд постанов Вищого господарського суду України. При обчисленні середнього показника навантаження у суді не враховувалась інформація стосовно навантаження суддів, які обіймали адміністративні посади в суді, які перебували на лікарняному, у відрядженнях чи в яких закінчився строк повноважень. Тобто, даний показник не може враховуватись як абсолютна одиниця з якою слід порівнювати навантаження на одного суддю.

47. Оскаржуване рішення в цій частині суперечить п. 3 гл. 6 розділу ІІ Положення про кваліфікаційне оцінювання, в якому вказано, що усі статистичні дані є допоміжними показниками у процесі кваліфікаційного оцінювання, оцінюються в сукупності з іншими якісними показниками.

Б) щодо приватизації квартири

48. ОСОБА_1 з 2006 року є суддею Вищого господарського суду України. Місця проживання в м. Києві не мала, тому була взята на квартирний облік. Свого батька включила до числа співвласників отриманої квартири, оскільки він проживав у м. Києві разом з нею та працював вахтовим методом, а на момент приватизації квартири він був зареєстрований у квартирі, яка набувалась у власність. Батько був і є співвласником даної квартири з рівною членам сім'ї часткою. Порушень норм законодавства під час приватизації квартири не встановлено.

49. Комісія не наділена правом надавати оцінку діям відповідних органів щодо квартирного обліку, приватизації квартири.

50. Комісія не врахувала чинного на той час законодавства, яке врегульовувало питання порядку приватизації майна та визначало порядок заповнення та подання декларацій.

51. На той час, коли ОСОБА_1 у декларації 2007-2008 років не вказувала свого батька як члена сім'ї, хоча він з нею і проживав, законодавство передбачало, що у декларації необхідно зазначати лише відомості щодо членів, які проживали разом на спільній житловій площі та виконували обов'язки із спільного утримання майна. Тобто, визначальною умовою було і проживання, і утримання майна. Батько лише проживав з нею і спільних обов'язків вони не мали, тому у неї не було підстав відображати доходи батька у власній декларації.

в) щодо фінансової спроможності близьких осіб придбати майно

52. Законодавство не визначає обов'язку надавати підтверджуючі документи про законність отримання доходів близьких осіб судді, тому висновок Комісії про ненадання кандидатом доказів фінансової спроможності її батька набути значний обсяг майна є невмотивованим.

53. Кандидат надала необхідні правовстановлюючі документи на майно, якими підтверджується, що все, крім автомобіля, набуто батьком за час його активної трудової діяльності, починаючи з 17 років (а саме, з 08.07.1966). Водночас, Комісія в оскаржуваному рішенні зазначила, що кандидат надала лише копію трудової книжки та посвідчення ветерана праці.

54. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує, покликаючись на практику Європейського Суду з прав людини. Звертає увагу на те, що згідно з цією практикою суди повинні проконтролювати чи не є викладені у дискреційних адміністративних актах висновки щодо обставин у справі довільними та нераціональними.

55. 19.04.2018 представник позивачки подав клопотання, в якому просив під час прийняття судом рішення та обрання ефективного способу захисту прав позивачки врахувати деякі додаткові обставини, окрім тих, що наведені в позові. Зокрема, проведена з ОСОБА_1 співбесіда на засіданні Комісії 12.05.2017 відбулась з урахуванням висновку Громадської ради доброчесності. Проте цей висновок визнаний протиправним та скасований рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.02.2018. Судове рішення від 27.02.2018 набрало законної сили. За умови скасованого та визнаного протиправним висновку Громадської ради доброчесності та рішення, яким цей висновок було затверджено, відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» немає необхідності проводити засідання Комісії у пленарному складі з питання про підтвердження здатності кандидата на посаду судді Верхового Суду.

56. Представник позивачки просить суд врахувати, що ефективним способом захисту прав позивачки в даному разі буде: зобов'язання відповідача у колегіальному складі за результатами проведеної співбесіди з ОСОБА_1 та дослідження досьє, складеного нею іспиту, проведеного тестування її особистих морально-психологічних якостей, загальних здібностей за результатами проведеного кваліфікаційного оцінювання в межах конкурсу на посаду судді, визначити бали за результатами оцінювання критеріїв компетентності (професійної, особистої і соціальної), а також критерію професійної етики та критерію доброчесності та результати її кваліфікаційного оцінювання з прийняттям рішення за результатами проведеного оцінювання в межах конкурсу на посаду судді Верховного Суду.

57. 30.08.2017 до Суду надішли заперечення відповідача проти позову (т.1, а.с. 144).

58. Відповідач звертає увагу, що оскаржуване рішення прийнято Вищою кваліфікаційною комісією суддів України шляхом голосування, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення.

59. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Громадська рада доброчесності надала висновок Комісії про невідповідність кандидата ОСОБА_1 на посаду судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за критеріями доброчесності та професійної етики.

60. Розглянувши питання про підтвердження або непідтвердження відповідності кандидата ОСОБА_1 найвищим стандартам суддівської етики та доброчесності, Комісія врахувала такі обставини:

- окремі обставини визначення індивідуальних за формулюванням спеціалізацій суддів Вищого господарського суду України, зокрема, ОСОБА_1, нерівномірний розподіл справ між суддями та очевидно велике і необґрунтоване навантаження кандидата у 2012-2013 роках, що свідчить про порушення принципів функціонування автоматизованої системи документообігу суду та в свою чергу створювало можливості для втручання у здійснення правосуддя та впливу на суддів, тобто вказують на існування загрози їх незалежності, дали підстави для висновку, що кандидат не виявила належного сприйняття обов'язку бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права та не демонструє прагнення відстоювати суддівську незалежність;

- обставини одержання та приватизації квартири, в тому числі на особу (батька кандидата), яка на той час не проживала разом з ОСОБА_1, тобто не належала до складу сім'ї наймача за положеннями житлового законодавства, у сукупності з суперечливими поясненнями щодо невходження батька до складу сім'ї для цілей декларування засвідчують неповне сприйняття ОСОБА_1 обов'язку демонструвати бездоганну поведінку у всіх сферах життя та діяти так, щоб підтримувати впевненість суспільства у чесності носіїв судової влади;

- досліджуючи майновий стан родини кандидата, а саме набуття її батьком у період з 2005 року по теперішній час у власність значного обсягу нерухомого і рухомого майна, ОСОБА_12 не виявила прагнення сприяти встановленню обставин, важливих для підтримання впевненості громадськості у чесності й непідкупності судових органів.

61. Встановлені обставини дали членам Комісії підстави для обґрунтованого сумніву у сприйнятті і утвердженні кандидатом фундаментальних засад професійної етики і доброчесності суддів. Зміст наданих і оцінених Комісією пояснень ОСОБА_1 свідчили про відсутність прагнення демонструвати бездоганну поведінку та несприйняття нею повною мірою фундаментальних засад професійної етики і доброчесності суддів. Оцінюючи кандидата на посаду судді Верховного Суду, Комісія враховувала, що громадянським суспільством та законодавством презюмується наявність у суддів Верховного Суду не лише найвищої кваліфікації, але й відповідного рівня моральних якостей та чеснот, що обумовлені їх соціальною функцією.

62. За результатами голосування пропозиція про визнання ОСОБА_1 такою, що підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Касаційному господарському суді, була підтримана лише чотирма членами

63. У ч. 3 ст. 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», визначено підстави за яких рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване. Ці підстави є вичерпними та не підлягають розширеному тлумаченню. Оскарження рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з інших підстав, зокрема й тих, на які покликається позивач (мотиви прийнятого рішення, а не їх відсутність взагалі), не допускається.

64. При цьому за своєю правою природою повноваження Комісії щодо кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією.

65. 09.02.2018 представник позивачки подав відповідь на відзив відповідача, в якому зазначив, що:

- визначений законодавцем правовий статус Громадської ради доброчесності свідчить про те, що Рада є, власне, іншим суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій, який поряд з Вищою кваліфікаційною комісією суддів України уповноважений оцінювати суддів і кандидатів на посаду судді;

- Громадська рада доброчесності прийняла висновок без дотримання права ОСОБА_1 на справедливий суд, гарантований статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини;

- склад Громадської ради доброчесності має відповідати вимогам неупередженості. Водночас, ОСОБА_17, як член Ради, брав участь у складенні і затвердженні висновку від 03.05.2017 повинен був заявити собі самовідвід, оскільки він брав участь в судовій справі № 5011-36/8485-2012, що розглядалась за участю ОСОБА_1;

- висновок Громадської ради доброчесності від 03.05.2017 не можна вважати належним документом, він є анонімним, оскільки відсутні дата його складання, автор та підписи, відсутні прізвища, ініціали членів колегії, не зазначено осіб, що голосували за його прийняття.

IV. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

66. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 N 1402-VIII протягом дванадцяти місяців з дня набрання чинності цим Законом утворюється Верховний Суд у порядку та у складі, що визначені цим Законом.

67. Порядок проведення конкурсу визначено ст. 79 цього Закону. Конкурс на зайняття вакантної посади судді проводиться відповідно до цього Закону та положення про проведення конкурсу. Вища кваліфікаційна комісія суддів України проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційного суду чи суддів Верховного Суду на основі рейтингу учасників за результатами кваліфікаційного оцінювання.

68. На виконання вимог ч. 2 ст. 79 Закону, рішенням Комісії від 02.11.2016 №141/зп-16 затверджено Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді.

69. Відповідно до ст. 81 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на посаду судді Верховного Суду за спеціальною процедурою може бути призначена особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Верховному Суді, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 38 цього Закону.

70. Вища кваліфікаційна комісія суддів України:

- на підставі поданих документів встановлює відповідність особи вимогам до кандидата на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду та формує його досьє;

- проводить спеціальну перевірку в порядку, визначеному законом, щодо осіб, які відповідають вимогам до кандидата на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду;

- проводить кваліфікаційне оцінювання кандидата на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду, який успішно пройшов спеціальну перевірку;

- за результатами кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду ухвалює рішення про підтвердження або непідтвердження здатності такого кандидата здійснювати правосуддя у відповідному суді та визначає його рейтинг для участі у конкурсі.

71. Відповідно до ст. 83 Закону кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.

72. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є:

- компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо);

- професійна етика;

- доброчесність.

73. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України.

74. На виконання вимог ч. 5 ст. 83 Закону, рішенням Комісії від 03.11.2016 №143/зп-16 затверджено Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, (далі - Положення).

75. Відповідно до ст. 85 Закону кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи:

- складення іспиту;

- дослідження досьє та проведення співбесіди.

76. За результатами одного етапу кваліфікаційного оцінювання судді Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює рішення щодо допуску судді до іншого етапу кваліфікаційного оцінювання.

77. ОСОБА_12 пройшла перший етап оцінювання як кандидат на посаду судді до Верховного Суду та, відповідно, була допущена до другого етапу оцінювання - дослідження досьє та проведення співбесіди.

78. Відповідно до ч. 5 ст. 85 Закону досьє кандидата на посаду судді має містити:

- документи, подані кандидатом на посаду судді відповідно до частини четвертої статті 81 цього Закону;

- інформацію щодо відповідності кандидата на посаду судді критерію професійної етики;

- матеріали проведення спеціальної перевірки та іншу інформацію щодо відповідності кандидата на посаду судді критерію доброчесності, зокрема, відповідність витрат і майна кандидата на посаду судді та членів його сім'ї задекларованим доходам, у тому числі копії декларацій, поданих відповідно до цього Закону та законодавства у сфері запобігання корупції;

- іншу інформацію та матеріали, визначені пунктами 6, 13 - 17 частини четвертої цієї статті.

79. Своєю чергою, пункти 6, 13-17 частини четвертої ст. 85 Закону, до якої відсилає вказана норма, передбачають наявність у досьє кандидата, зокрема інформації про здійснення викладацької діяльності, декларації родинних зв'язків судді та декларації доброчесності судді; результати тестувань щодо відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання (у разі їх проведення); результати застосування інших засобів встановлення відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання (у разі їх застосування); висновок Громадської ради доброчесності (у разі його наявності); інші відомості та дані, на підставі яких може встановлюватися відповідність судді критеріям кваліфікаційного оцінювання, а також будь-яку іншу інформацію щодо судді, визнану рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України такою, що підлягає включенню до суддівського досьє.

80. Відповідно до положень ст. 87 Закону, з метою сприяння Комісії у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання утворена Громадська рада доброчесності, що надає, за наявності відповідних підстав, висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє.

81. Громадська рада доброчесності:

- збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді);

- надає Вищій кваліфікаційній комісії суддів України інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді);

- надає, за наявності відповідних підстав, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє;

- делегує уповноваженого представника для участі у засіданні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді);

- має право створити інформаційний портал для збору інформації щодо професійної етики та доброчесності суддів, кандидатів на посаду судді.

82. Отже, законодавство, яке визначає порядок проведення конкурсу на посаду судді Верховного Суду, передбачає, що ГРД має право лише збирати, аналізувати й перевіряти інформацію, що стосується доброчесності та професійної етики суддів. Оцінювання судді (кандидата на посаду), зокрема оцінка його професійних знань і компетентності, моральної, етичної та психологічної доброчесності - це завдання органу, якому доручено проводити оцінювання (ВККС). Висновок ГРД може стосуватися лише встановлення (констатації) відповідності особи критеріям професійної етики та доброчесності суддів і кандидатів на посаду судді.

83. Водночас, оцінювання кандидата на посаду судді за усіма критеріями «компетентність», «професійна етика», «доброчесність» віднесено до виключних повноважень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, яка з підстав та в порядку, передбачених Законом, може ухвалити кінцеве та остаточне рішення про підтвердження або непідтвердження здатності такого кандидата здійснювати правосуддя у відповідному суді та визначає його рейтинг для участі у конкурсі. При цьому, відповідно до ст. 88 Закону, якщо Громадська рада доброчесності у висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Комісія може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

V. ОЦІНКА СУДУ

84. Оцінюючи рішення ВККС України від 07.06.2017 № 96/вс-17 та інформацію, що стала безпосередньою підставою для висновку про невідповідність ОСОБА_1 як кандидата на посаду судді Верховного Суду критеріям доброчесності та (або) професійної етики, Суд виходить з такого.

а) щодо обсягу судового контролю

85. За ч. 3 ст. 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання;

3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;

4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

86. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначив вичерпний перелік підстав, за наявності яких рішення ВККС за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване.

87. Суд звертає увагу, що між ОСОБА_1 і Комісією існує юридичний спір щодо правомірності рішення. Позивачка звернулася за захистом належного їй суб'єктивного права на участь у конкурсі на посаду судді Верховного Суду. Конкурс передбачає певну процедуру оцінювання, за наслідками якого особа має шанс перемогти і отримати відповідну рекомендацію. Ці відносини врегульовано законом, а тому вони є правовими.

88. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

89. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

90. Конституційним Судом України в Рішенні від 25.11.1997 № 6-зп сформульовано правову позицію, за якою удосконалення законодавства в контексті статті 55 Конституції України має бути поступовою тенденцією, спрямованою на розширення судового захисту прав і свобод людини, зокрема судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

91. Реалізація права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів має відповідати також вимозі стосовно доступності правосуддя, про що зазначено у міжнародних правових документах - Загальній декларації прав людини (стаття 8), Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (стаття 14), Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 6), Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів та зловживання владою, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 року (пункт 4).

92. Конституційний Суд України у Рішенні від 23.05.2001 № 6-рп/2001 зазначив, що право на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина та відповідно до частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини), а недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади (абзац шостий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

93. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_19, ОСОБА_20 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов'язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист.

94. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.

95. Отже, ч. 1 ст. 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

96. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

97. Враховуючи пряму дію норм Конституції України, Суд дійшов висновку, що у випадку порушення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України прав особи, які вона має як учасник конкурсу, зокрема прийняття неправомірного, на її думку, рішення, особа має право оскаржити рішення, на підставі статей 8, 55 Конституції України, не обмежуючись підставами, наведеними ч. 3 ст. 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

98. Відповідно до ч. 5 ст. 125 Конституції України з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди. Таке положення внесене до Конституції України разом з конституційною реформою правосуддя в Україні (Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII).

99. Відповідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

100. Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

101. Отже, в контексті спору, перевірка Судом обґрунтованості та мотивів визнання особи такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду, які зазначені або не зазначені у відповідному рішенні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, яке оскаржується в судовому порядку, знаходиться в межах предмету перевірки, яку зобов'язаний здійснити суд, що розглядає адміністративну справу.

102. Повна перевірка рішення, яке оскаржується, на предмет дотримання принципів, наведених у ч. 2 ст. 2 КАС України, є гарантією досягнення мети адміністративного судочинства - ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

103. При цьому, перевірка лише формальної наявності у тексті рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України мотивів, з яких остання прийшла до відповідних висновків, без оцінки їх обґрунтованості та аргументів особи, щодо якої прийнято рішення, не узгоджується з метою адміністративного судочинства. Обмеження судового контролю суперечило б самій природі Верховного Суду, визначеного Конституцією України найвищим судом у системі судоустрою України, покликаного забезпечувати гарантоване право людини на ефективний судовий захист.

104. Саме таке тлумачення повноваження Верховного Суду якраз і свідчило б про порушення ст. 55 Конституції України і статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказувало б на безпідставне наділення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України абсолютними, неоскаржуваними повноваженнями, які були б поза межами судового контролю.

105. З комплексного аналізу наведених норм Суд дійшов висновку, що при вирішенні спорів щодо рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в першу чергу, мають перевіряти чи не порушує таке рішення прав та свобод людини в цілому, а не обмежуватись лише аналізом переліку підстав, які визначені у ч. 3 ст. 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

б) щодо передумов та мети конкурсу

106. Конкурс, в якому брала участь ОСОБА_1, проводився Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою формування Верховного Суду.

107. Оголошенню конкурсу та судовій реформі 2015-2016 років загалом передували суспільні події листопада 2013 - березня 2014 років, відомі в Україні як Революція Гідності. У той час суди ухвалили низку рішень про притягнення учасників масових заходів до адміністративної відповідальності та вжиття запобіжних заходів щодо них. Суспільство вкрай негативно сприйняло ці рішення. Суспільна дискусія, зокрема щодо ролі судів та Верховного Суду України у цих подіях, мала наслідком істотне зниження авторитету суду і у підсумку призвела до необхідності судової реформи. Однією з її задекларованих цілей було відновлення довіри до судової влади. Частиною реформи, способом відновлення довіри до суду, стало створення нового Верховного Суду на засадах відкритого та прозорого конкурсу.

108. В цьому, історичному контексті, конкурс проводився не для заповнення вакантних посад у найвищому судовому органі держави, і не для створення кар'єрних можливостей діючим суддям вищих судів чи інших кандидатів, а з метою відібрати серед кандидатів осіб, які найбільш здатні до роботи на посаді судді Верховного Суду за ознаками професійності, етичності та доброчесності, і до яких є високий рівень суспільної довіри.

109. Конкурс до Верховного Суду проводився за новим законодавством, вперше в Україні, на засадах відкритості та з залученням громадськості у формі Громадської ради доброчесності.

в) щодо кваліфікаційного оцінювання

110. Участь у конкурсі могли взяти, зокрема, особи, які мають понад 10 років стажу на посаді судді. Участь у конкурсі була добровільною і кожен кандидат самостійно приймав рішення з урахуванням власної оцінки ситуації, розуміючи, що участь у конкурсі не гарантує позитивного результату. З урахуванням положень закону, кожен кандидат знав та усвідомлював, що на нього чекають іспити, перевірки, співбесіда, під час яких буде надано оцінку його компетентності (професійній, особистій, соціальній тощо), професійній етиці, доброчесності з метою встановлення його здатності здійснювати правосуддя у Верховному Суді.

111. З огляду на мету конкурсу, у межах процедури кваліфікаційного оцінювання Комісія повинна була з'ясувати і оцінити усі аспекти життя і діяльності кожного кандидата, не лише професійного характеру, але й морально-етичного.

112. Щодо останнього, то Комісія уповноважена визначити чи узгоджується (відповідає) поведінка кандидата на посаду судді основоположним принципам і високим стандартам, які визначено, зокрема, у Бангалорських принципах поведінки суддів.

113. Зауваження, які покладені в основу оскаржуваного рішення, стосуються доброчесності кандидата. Поняття «доброчесність» не має визначення у національному законодавстві України і є оціночним. Водночас, у ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено обов'язок суддів дотримуватися правил суддівської етики та суддівської доброчесності, а також обов'язок подавати декларацію доброчесності судді, декларацію родинних зв'язків і дотримуватися антикорупційного законодавства прямо встановлені Законом. Недотримання доброчесності з боку судді може бути підставою для притягнення судді до відповідальності і в такому випадку може постати питання про правову визначеність і «якість» закону.

114. Проте, питання «якості закону» не такі важливі для цілей конкурсу, оскільки критерії «доброчесності» визначені у п. 12 Положення, за яким відповідність судді критерію доброчесності оцінюється (встановлюється) за такими показниками:

12.1. Відповідність витрат і майна судді та членів його сім'ї задекларованим доходам.

12.2. Відповідність способу життя судді та членів його сім'ї задекларованим доходам.

12.3. Відповідність поведінки судді іншим вимогам законодавства у сфері запобігання корупції.

12.4. Наявність обставин, передбачених пп. пп. 9-12, 15-19 ч. 1 ст. 106 Закону.

12.5. Наявність фактів притягнення судді до відповідальності за вчинення проступків або правопорушень, які свідчать про недоброчесність судді.

12.6. Наявність незабезпечених зобов'язань майнового характеру, які можуть мати істотний вплив на здійснення правосуддя суддею.

12.7. Загальна оцінка інтегративності (доброчесності) за такими складовими:

12.7.1. Чесність і порядність.

12.7.2. Контрпродуктивна поведінка.

12.7.3. Схильність до зловживань.

115. Показники, передбачені пунктами 12.1-12.6 цієї глави, оцінюються за результатами співбесіди та дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє, зокрема:

- інформації, наданої центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, органом державного фінансового контролю в Україні, іншими органами державної влади;

- декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;

- результатів повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (за наявності);

- декларації родинних зв'язків судді та декларації доброчесності судді;

- результатів регулярного оцінювання;

- результатів перевірки декларації родинних зв'язків судді та декларації доброчесності судді (за наявності);

- висновків Громадської ради доброчесності (за наявності);

- іншої інформації, що включена до суддівського досьє.

116. Показник, передбачений п. 12.7 цієї глави, визначається за допомогою відповідних тестувань особистих морально-психологічних якостей та оцінюється на підставі висновку про підсумки таких тестувань і за результатами дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє, та співбесіди.

117. З наведеного слідує, що показники, за якими оцінюється доброчесність кандидата, формально визначені у Положенні. Загальний алгоритм визначення їх числових значень, які у підсумку дають змогу визначити підсумковий бал за показником «доброчесність», визначений у п. 1 глави 6 Положення, а саме встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання.

118. Отже, в основі оцінювання доброчесності та інших показників, які не можуть мати точної регламентації, лежить внутрішнє переконання кожного члена Комісії, тобто його власна думка щодо кандидата, сформована на підставі інформації, що характеризує попередню професійну діяльність і поведінку кандидата, а також оцінки його здатності здійснювати правосуддя у Верховному Суді у майбутньому.

119. Суд відзначає, що Комісія має доволі широкі межі оцінки як в частині визначення конкретних обставин, які можуть вплинути на суспільну довіру до судової влади, так і щодо доброчесності кандидата. Однак такі широкі межі розсуду загалом відповідають меті конкурсу та завданню Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

120. Суд не може перевірити як сформувалось переконання членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, які не голосували за ОСОБА_1 Водночас, здійснюючи судовий контроль за правомірністю рішень Комісії, Суд звертає увагу, що факти, які наведено в Рішенні, мали місце. Навіть з урахуванням пояснень ОСОБА_1, вони могли мати неоднозначну оцінку.

121. У світлі мети конкурсу, Комісія, і кожен її член зокрема, не повинні були наводити підстави сумнівну щодо кандидата ОСОБА_1 і тим більше змагатися з кандидатом за встановлення об'єктивної істини. Для того, щоб оцінювання не було свавільним, достатньо, щоб сумнів був обґрунтованим.

122. Сумнів може вважатися "обґрунтованим", якщо він ґрунтується на дійсних обставинах, з якими він пов'язаний, і ці обставини підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

123. Факти, які вплинули на оцінювання, зокрема щодо недотримання принципів функціонування автоматизованої системи документообігу суду, до яких ОСОБА_1 має певне відношення, Комісія не оцінювала на предмет законності дій чи бездіяльності судді Владимиренко С.В. з точки зору притягнення до відповідальності. Натомість, Комісія оцінювала як ця обставина, може вплинути на здатність здійснювати правосуддя у Верховному Суді та в цілому на суспільну довіру до судової влади.

124. Суд погоджується, що цей факт може мати певний вплив на довіру до суду та міг враховуватися під час оцінювання здатності кандидата здійснювати правосуддя у Верховному Суді.

125. Суд відхиляє аргументи позивача стосовно нерівності, яку позивачка вбачає у тому, що за наявності негативного висновку ГРД з тих самих підстав щодо інших кандидатів до Касаційного господарського суду Верховного Суду (ОСОБА_13, ОСОБА_10, ОСОБА_16, ОСОБА_14, ОСОБА_15П.) вони успішно пройшли цей етап оцінювання.

126. Оцінка різних кандидатів має індивідуальних характер і не є предметом цього спору. Оцінка дій судді у ззовні схожих ситуаціях не обмежується лише і виключно об'єктивними критеріями, а передбачає достатньо широкий розсуд членів Комісії. Відтак те, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює різні рішення щодо суддів, яких віднесено слідством до групи суддів Вищого господарського суду України, на яких здійснювався розподіл справ з порушенням порядку, встановленого законом, само по собі не свідчить про протиправність, дискримінацію чи свавілля.

127. Суд також не бере до уваги постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.02.2018, яким висновок ГРД визнано протиправним та скасовано, оскільки Комісія давала власну оцінку усім фактам, наведеним у висновку, і цей висновок не мав вирішального впливу на результат оцінювання.

128. З огляду на встановлені в цій справі обставини та правове регулювання спірних правовідносин Суд встановив, що оскаржене рішення відповідає вимогам, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, зокрема таке прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, пропорційно та з дотриманням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

129. Наведене вище є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про скасування Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та усіх інших позовних вимог, які є похідними.

130. За правилами статті 139 КАС понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя В.М. Кравчук

Суддя Т.О. Анцупова

Суддя М.М. Гімон

Суддя Н.В. Коваленко

Суддя Я.О. Берназюк

Повний текст рішення складено 23.04.2018