Справа № 813/3800/17
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/2075/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Іщук Л.П., Хобор Р.Б.

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року про закриття провадження у справі, постановлену суддею Кухар Н.А., 11:37:15, м. Львів, дата складання повного тексту рішення 19 лютого 2018 року у справі за позовом Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ Промислово-комерційне підприємство «Електрон» про скасування реєстрації декларацій про готовність об'єкта до експлуатації,-

В С Т А Н О В И В:

23.10.2017 року позивач Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради звернулося до суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ Промислово-комерційне підприємство «Електрон», в якому просить:

визнати протиправними дії Державної архітектурно-будівельної інспекції України щодо реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації та скасування реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації від 14.10.2014р. №ЛВ59 - «Будівництво нежитлових приміщень в будівлі під літерою «А-6» на вул. Б.Хмельницькій, 11-15, на вул. Підмурній (навпроти будинку №5) у м. Львові, замовник ОСОБА_4, загальна площа будівлі 3738,5 кв.м.; від 15.10.2014р. №ЛВ 41 - «Будівництво нежитлових приміщень в будівлі під літерою «А-6» на вул. Б.Хмельницькій, 11-15, на вул. Підмурній (навпроти будинку №5) у м. Львові, замовник ОСОБА_7, загальна площа будівлі 234,3 кв.м.; від 15.10.2014р. № ЛВ 49 - «Будівництво нежитлових приміщень в будівлі під літерою «А-6» на вул. Б.Хмельницькій, 11-15, на вул. Підмурній (навпроти будинку №5) у м. Львові, замовник ОСОБА_6, загальна площа будівлі 94,5 кв.м.;

скасувати реєстрацію декларації про готовність обєкта до експлуатації від 14.10.2014р. №ЛВ59 - «Будівництво нежитлових приміщень в будівлі під літерою «А-6» на вул. Б.Хмельницькій, 11-15, на вул. Підмурній (навпроти будинку №5) у м. Львові, замовник ОСОБА_4, загальна площа будівлі 3738, 5 кв.м.; від 15.10.2014р. №ЛВ 41 - «Будівництво нежитлових приміщень в будівлі під літерою «А-6» на вул. Б.Хмельницькій, 11-15, на вул. Підмурній (навпроти будинку №5) у м. Львові, замовник ОСОБА_7, загальна площа будівлі 234,3 кв.м.; від 15.10.2014р. №ЛВ 49 «Будівництво нежитлових приміщень в будівлі під літерою «А-6» на вул. Б.Хмельницького, 11-15, на вул. Підмурній (навпроти будинку №5) у м. Львові, замовник ОСОБА_6, загальна площа будівлі 94,5 кв.м.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року закрито провадження у справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що спір стосується не стільки правомірності дій відповідача щодо реєстрації декларацій про готовність обєкта до експлуатації та скасування реєстрації декларацій про готовність об'єкта до експлуатації, а скільки реєстрації права власності на нерухоме майно, що перебуває даний час у приватній власності третіх осіб. Відтак, зазначений спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади (або місцевого самоврядування), а має приватноправовий характер, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства. Отже, в даному випадку має місце спір про право, який підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради оскаржило її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт посилається на те, що публічно- правові відносини виникли з реєстрацією Державною архітектурно будівельною інспекцією України декларації про готовність обєкта до експлуатації від 14.10.2014р. №ЛВ59, від 15.10.2014р. № ЛВ 41, від 15.10.2014р. № ЛВ 49. Питання реєстрації чи скасування права власності у позовній заяві не ставиться, а саме виноситься на розгляд суду питання неправомірності дій субєкта владних повноважень у звязку із здійсненням ним владних управлінських функцій.

Апелянт посилається на те, що оскарження рішень, дій та бездіяльності органів місцевого самоврядування та органів державної влади є окремим способом захисту права, пов'язаним з їх діяльністю як суб'єктів владних повноважень, що здійснюють владні функції. Особа, яка реалізує своє суб'єктивне право через прийняття суб'єктом владних управлінських функцій відповідного рішення, чи вчинення ним дій, вступає з ним в публічно-правові відносини і має право на захист свого права в адміністративному суді. Кодекс адміністративного судочинства України відносить спір до публічно-правового та, відповідно, підсудного адміністративним судам, виходячи з природи дій суб'єкта владних повноважень, який повинен здійснювати у спірних правовідносинах владні управлінські функції. Реалізація у цих правовідносинах суб'єктивних прав фізичних і юридичних осіб, що передбачені нормами приватного права, не переводить такий спір у категорію приватноправового.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що Державною архітектурно- будівельною інспекцією України, зареєстровані декларації про готовність обєкта до експлуатації від 14.10.2014 року №ЛВ59, від 15.10.2014 року №ЛВ 41, від 15.10.2014 року № ЛВ 49.

На підстав вказаних декларацій було зареєстровано право власності на дані приміщення:

- згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно нежитлові приміщення в будівлі літ «А-6» за адресою: м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 11-15, площею 94,5 м2 (цокольний поверх) належать громадянинові ОСОБА_6;

- згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно нежитлові приміщення в будівлі літ «А-6» за адресою: м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 11-15, площею 234,3 м2 (1-ий поверх) належать громадянці ОСОБА_7;

- згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно нежитлові приміщення в будівлі літ «А-6» за адресою: м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 11-15, площею 3738,5 м2 (цокольний 2-ий та 3-ій поверхи) належать громадянці ОСОБА_4 Відповідно до відомостей державного реєстру речових прав на нерухоме майно вищевказані нежитлові приміщення були відчужені та належать на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ТзО «Промислово-комерційному підприємству «Елерон».

Згідно з частин 1, 2 ст.2 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до ч.2 ст.4 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 17 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму; на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Водночас, правові та організаційні питання містобудівної діяльності врегульовані Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI від 17 лютого 2011 року (далі Закон №3038-VI).

Згідно частин 4, 5 ст.26 Закону №3038-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст.31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Відповідно до ч.1 Закону №3038-VI прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Частиною 5 ст. 39 вказаного Закону №3038-VI встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Згідно ч. 9 ст. 39 вказаного Закону визначено, що зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

У відповідності до ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону встановлено, що право власності підлягає державній реєстрації прав.

Відповідно до п. 1 ст.1 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як наслідок, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ Промислово-комерційне підприємство «Електрон» реалізовано відповідні декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 14.10.2014 року №ЛВ59, від 15.10.2014 року №ЛВ 41, від 15.10.2014 року № ЛВ 49, шляхом реєстрації у встановленому Законом порядку права власності на вищевказані нежитлові приміщення, з цього часу треті особи набули правомочностей власників вказаних об'єктів нерухомого майна та, одночасно, державою здійснено офіційне визнання і підтвердження факту набуття таких речових прав на вказані об'єкти нерухомого майна.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частинами 1 та 2 ст. 319 Цивільного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 Цивільного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) також гарантує непорушність права власності, відповідно до якої право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Характеризуючи ненормативні правові акти, Конституційний Суд України у рішенні від 16 квітня 2009 року №-рп/2009 (справа №1-9/2009) їх визначив як такі, що передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, оскаржувані рішення відповідача вичерпали свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для позивача чи третіх осіб, оскільки у ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ Промислово-комерційне підприємство «Електрон» виникло право власності на вищевказані приміщення, і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, у разі прийняття відповідачем (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, позов, предметом якого є спірне рішення відповідача, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Отже, подальше оспорювання правомірності набуття третіми особами права власності на обєкти нерухомості може вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

А відновлення того становища, яке існувало до реєстрації оскаржуваної декларації, в обраний позивачем спосіб є неможливим, тому вказана справа не підлягає розгляду судом адміністративної юрисдикції.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Колегія суддів вважає, що закривши провадження по справі, суд першої інстанції діяв в межах закону, оскільки справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України (в редакції, чинній на момент постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали) суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в звязку з чим апеляційну скаргу Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі без змін.

Згідно ст.316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року про закриття провадження у справі у справі № 813/3800/17 за позовом Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ Промислово-комерційне підприємство «Електрон2 про скасування реєстрації декларацій про готовність об'єкта до експлуатації без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10
Повне судове рішення складено 24.04.2018р.