Справа № 819/181/18
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Справа № 819/181/18

25 квітня 2018 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

за участю:

секретаря судового засідання Придаткевич Н.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Юзьвака І.Я.

представників відповідача Ганулі І.М, Одудька Д.Л.

свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2018 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31 серпня 2017 року № 534 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 та про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді "суворої догани" та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 провести донарахування та виплату ОСОБА_1 втраченого грошового забезпечення за серпень 2017 року в розмірі 1062,96 грн. з відрахуванням до бюджету відповідних податків та зборів.

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 01 березня 2018 року о 12:30. 01 березня 2018 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача на 21 березня 2018 року о 10:00, а 21 березня 2018 року за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 11 квітня 2018 року о 10:00. 11 квітня 2018 року розгляд справи відкладено на 25 квітня 2018 року за клопотанням представника відповідача для виклику свідків у судове засідання.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з мотивів, викладених у позовній заяві та заперечили факт пропуску строку звернення до суду, оскільки вважають, що в спорах про стягнення грошового забезпечення за практикою Верховного суду строк звернення до адміністративного суду не застосовується, тому не має необхідності подавати заяву про поновлення строку з поважних причин.

Представники відповідача заперечили проти задоволення позову за необгрунтованістю.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду cправи, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається із прохальної частини позовної заяви, предметом оскарження в даній адміністративній справі є наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 31 серпня 2017 року №534 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 та про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді "суворої догани", тобто наказ, який винесено під час проходження позивачем військової служби.

Строки звернення до адміністративного суду встановлені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), частиною першою якої передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України наведено визначення публічної служби - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У статті 88 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року №551-XIV, який в даному випадку є спеціальним законом що регулює спірні правовідносини, зазначено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Таким чином, позовні вимоги пов`язані з проходженням публічної служби (в даному випадку - військової служби), які обмежені місячним строком звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Це, насамперед, викликано специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Дані строки обмежують час, протягом якого вказані правовідносини можуть вважатися спірними.

З матеріалів справи слідує, що 10 квітня 2015 року ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України (арк.спр.5-6).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 31 серпня 2017 року №534 за підсумками службової діяльності за серпень 2017 року ОСОБА_1 оголошено вид дисциплінарного стягнення "сувора догана" (арк.спр.8-15).

Позивач стверджує, що дізнався про накладення на нього вищевказаного дисциплінарного стягнення 15.09.2017 ознайомившись з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06 вересня 2017 року №70, яким ОСОБА_1 звільнено з військової служби. Крім того, зазначає, що дисциплінарне стягнення застосовано до нього у період, коли він перебував на лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві "Міська комунальна лікарня №3" Тернопільської міської ради з 18 серпня 2017 року по 31 серпня 2017 року.

Поряд з цим, представник відповідача у відзиві на позовну заяву від 19 березня 2018 року (арк.спр.40-46) зазначає, що відповідно до вимог статті 97 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" чітко передбачено, що про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Так, як пояснила в судовому засіданні допитана в якості свідка т.в.о. командира 1 гарматного артилерійського дивізіону лейтенант ОСОБА_2 15 серпня 2017 року перед строєм нею оголошено про притягнення до дисциплінарної відповідальності солдатів, які запізнюються на шикування (в т.ч. старшого солдата ОСОБА_1 ) та накладення на них дисциплінарних стягнень у наказі за підсумками серпень місяць 2017 року.

Свідок ОСОБА_3 в суді показав, що 18.08.2017, вийшовши з відпустки, прийняв у ОСОБА_2 посаду т.в.о. командира 1 гарматного артилерійського дивізіону та вживав заходів для встановлення місця знаходження позивача, який, порушивши Дисциплінарний статут Збройних Сил України, ліг у лікарню як цивільна особа. У зв`язку з цим 18.08.2017 і 19.08.2017 посилав у лікарню солдата ОСОБА_5 , а вкінці серпня місяця 2017 року написав рапорт про накладення дисциплінарного стягнення "сувора догана" за низьку виконавчу дисципліну, систематичне порушення розпорядку дня, в тому числі старшого солдата ОСОБА_1 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що ОСОБА_1 не вчиняв проступку, за який можна накласти дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

В судовому засіданні з`ясовано, що позивачу про застосування до нього дисциплінарного стягнення стало відомо 15 вересня 2018 року.

З викладеного слідує, що про порушення своїх прав позивач дізнався у вересні 2017 року, що також не заперечується самим позивачем.

Зважаючи на зазначенні обставини та пояснення свідків, позивач наданим йому правом щодо оскарження спірного наказу до вищого командування, або до суду, як це передбачено нормами статті 88 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" вчасно не скористався, оскільки до суду з позовною заявою ОСОБА_1 звернувся 31 січня 2018 року, тобто з пропуском місячного строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду з позовом.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30 серпня 2006 року (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані".

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

При цьому, як вже зазначалося, частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до суду з позовною заявою є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Це дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Тому у разі пропуску строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин, з яких такий строк пропущено. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі особи.

Виходячи з вищевикладеного, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "… Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави".

Позивачем не подано заяви про поновлення строку звернення до суду та не наведено будь-яких поважних причин, які б об`єктивно та непереборно перешкоджали йому своєчасно звернутись до суду із вищезазначеними позовними вимогами.

Таким чином, враховуючи істотний пропуск позивачем строку звернення до суду та відсутність будь-яких обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску поважними, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування частини першої статті 121 КАС України.

Частиною третьою статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин та з урахуванням відсутності доказів поважності причин пропуску строку звернення ОСОБА_1 з даним позовом до адміністративного суду, суд дійшов висновку про те, що позовну заяву слід залишити без розгляду.

Крім того, за змістом частини четвертої статті 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 31 серпня 2017 року № 534 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 та про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді "суворої догани" та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 провести донарахування та виплату ОСОБА_1 втраченого грошового забезпечення за серпень 2017 року в розмірі 1062,96 грн. з відрахуванням до бюджету відповідних податків та зборів залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено 26 квітня 2018 року.

Суддя Мартиць О.І.

копія вірна:

Суддя Мартиць О.І.