Справа № 398/3491/17(2-а/398/190/17)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2018 року справа № 398/3491/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю,

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 січня 2018 року

у справі № 398/3491/17

за позовом ОСОБА_1

до Олександрійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області

про визнання дій та рішення протиправними, зобов'язання вчинити певні дії і прийняти відповідні рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Олександрійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, в якому просив:

визнати противоправними дії відповідача про відмову у призначенні пенсії за вислугою 20 років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХП (в редакції Закону України № 2663-ІІІ від 12.07.2001);

- визнати противоправним та скасувати рішення відповідача, яке оформлене протоколом № 2967 від 14.09.2017, про відмову у призначенні пенсії за вислугою 20 років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (в редакції Закону України № 2663-ІІІ від 12.07.2001), повідомлене позивачу листом № 8292/03-30 від 19.09.2017;

- визнати наявність у позивача 20 років спеціального трудового стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років прокурорсько-слідчим працівникам прокуратури України, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991, який фактично є 20 років 6 місяців 14 днів та складається із - половини строку навчання у вищих навчальних закладах (період навчання з 01.09.1994 по 18.06.1999), тобто 2 роки 4 місяці 24 дні, роботи в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, починаючи з 19.07.1999 та на час звернення становить 18 років 1 місяць 20 днів, враховуючи до спеціального стажу час роботи стажистом органів прокуратури України на посаді слідчого Олександрійської районної прокуратури у період з 19.07.1999 по 23.03.2000 року та зобов'язати Олександрійське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити позивачу пенсію за вислугу 20 років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (в редакції Закону України № 2663-ІІІ від 12.07.2001), виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми місячного заробітку, яку сплачувати у відповідності до положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (в редакції Закону України № 2663-ІІІ від 12.07.2001).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років за поданою позивачем заявою від 08.09.2017 з тих підстав, що його стаж роботи, який дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років, становить 19 років 10 місяців 09 днів, що є меншим, ніж 23 роки, як передбачено ч. 1 ст. 86 Закону «Про прокуратуру» від 14.10.2014. Рішення відповідача про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років є протиправним, таким, що суттєво обмежує зміст та обсяг пенсійних та соціальних прав позивача, зокрема, порушує встановлене законом право на призначення та отримання пенсії, яке він бажав реалізувати, всупереч забороні на таке обмеження, встановленій ст. 22 Конституції України. На день звернення позивача до Пенсійного фонду України стаж роботи позивача на прокурорсько-слідчих посадах, з урахуванням час роботи стажистом в органах прокуратури, становив більше 20 років, що дає право на пенсію за вислугу років згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що на момент звернення позивача до органів Пенсійного фонду за призначенням пенсії за нормами Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, зазначений закон втратив чинність. При цьому до 01.10.2011 (в період дії ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ ) позивач право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку не набув, оскільки на той час не мав передбаченого цим законом 20 річного стажу роботи.

Суд першої інстанції з цього приводу зазначив, що оскільки, позивач не набув такого права, неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу існуючого права, але у позивача такого права не існувало.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років, а оскільки позивач не має вислуги років, яка дає право на пенсійне забезпечення, за цим Законом, тобто 23 років, відповідно, він не має права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Позивач зазначає, що судом не прийнято до уваги, що на час ступу на роботу до органів прокуратури у липні 1999 року і подальшої безперервної роботи в органах прокуратури до 2015 року діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, яким гарантувались працівникам органів прокуратури України певні пільги у пенсійному забезпеченні, на які позивач, працюючи в органах прокуратури, сподівався. Продовжуючи працювати в органах прокуратури, позивач має право на призначення та виплату пенсії на підставах та умовах Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону України № 2663-ІІІ від 12.07.2001). Суд не надав належної оцінки діючому законодавству України, відмовляючи в задоволенні позову, суттєво обмежив зміст та обсяг конституційних прав і свобод позивача, зокрема, права на пенсійне забезпечення. Також рішення про відмову в задоволенні позову суд базував на власному тлумаченні вимог та положень статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Крім того, суд, правильно встановивши, що до спеціального стажу працівників органів прокуратури включається і час перебування (роботи) стажистом в органах прокуратури України, незаконне рішення відповідача, оформлене протоколом № 2967 від 14.09.2017, не скасував, і взагалі по такому незаконному рішенню органу Пенсійного фонду України судом ніякого рішення не прийнято.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, в поданому суду відзиві на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідач зазначає, що на момент звернення позивача до Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за вислугу років стаж позивача є меншим ніж 23 роки, передбачених ч.1 ст.86 Закону України № 1697-VII, також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», тому права на призначення пенсії за вислугу років позивач на даний час не має.

Стосовно врахування до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, часу роботи позивача стажистом на вакантній посаді слідчого прокуратури Олександрійського району в період з 19.07.1999 по 23.03.2000 відповідач посилається на ч.6 ст.86 Закону № 1697-VII, зазначає, що зарахування до спеціального стажу часу роботи стажистом на посаді слідчого прокуратури даною нормою права не передбачено.

Також відповідач просить замінити відповідача у справі - Олександрійське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Розглянувши клопотання відповідача про заміну відповідача та додані на його обґрунтування докази, суд дійшов висновку про здійснення процесуального правонаступництва відповідно до ст.52 КАС України, заміну відповідача у справі - Олександрійське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 працює в органах прокуратури з 19.07.1999 до теперішнього часу, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача, копія якої міститься в матеріалах справи.

08.09.2017 позивач звернувся до Олександрійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (у редакції Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ).

Листом від 19.09.2017 № 8292/03-30 відповідач повідомив позивача про рішення, оформлене протоколом № 2967 від 14.09.2017, яким відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років.

Відмову у призначенні пенсії мотивовано тим, що стаж роботи позивача, який дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років становить 19 років 10 місяців 09 днів, що є меншим, ніж 23 роки, як то передбачене ч. 1 ст. 86 Закону «Про прокуратуру» від 14.10.2014 .

При цьому відповідачем згідно даним трудової книжки та наданих позивачем документів загальний стаж позивача визначений 22 роки 11 місяців 1 день, спеціальний стаж - 19 років 10 місяців 09 днів, який складається:

- з половини строку навчання в Одеській державній юридичній академії (2 роки 4 місяці 24 дні);

- роботи на посаді слідчого прокуратури Олександрійського району (13 років 6 місяців 1 день);

- роботи на посаді слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Кіровоградської області (3 роки 10 місяців 2 дні).

За даними позивача його спеціальний трудовий стаж на час звернення із заявою до Олександрійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області 08.09.2017 становить 20 років 6 місяців 14 днів, який складається:

- з половини строку навчання у вищому навчальному закладі в період з 01.09.1994 по 18.06.1999 - 2 роки 4 місяці 24 дні;

- роботи в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, починаючи з 19.07.1999, всього 18 років 1 місяць 20 днів, в тому числі стажистом на вакантній посаді слідчого прокуратури Олександрійського району в період з 19.07.1999 по 23.03.2000 включно.

Судом першої інстанції вірно встановлено, сторонами не спростовано, що відповідач не врахував в спеціальний стаж позивача, який дає право на пенсію за вислугу років, роботу стажистом на вакантній посаді слідчого прокуратури Олександрійського району в період з 19.07.1999 по 23.03.2000 включно з тих підстав, що до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, передбачено врахування роботи стажистом лише на посадах помічників і старших помічників прокурорів.

За правилами наведеної норми ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів.

Виходячи з вказаної правової норми, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що період роботи стажистами в органах прокуратури враховується незалежно від посади, на заняття якої особа проходить стажування, отже стаж роботи позивача, який дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років, на момент його звернення до органу Пенсійного фонду, фактично становить 20 років 6 місяців 14 днів.

Разом з цим, вказана обставина не впливає на суть прийнятого відповідачем рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії, що є предметом оскарження у даній справі.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для призначення пенсії за вислугу років згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», який діяв на час вступу позивача на роботу до органів прокуратури.

На час звернення позивача за призначенням пенсії (08.09.2017) набрав чинності та діяв Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

У зв'язку з набранням чинності зазначеним Законом втратили чинність положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії.

У свою чергу, статтею 86 Закону № 1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до ч.1 ст.86 Закону № 1697-VII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії (ч.2 ст.86 Закону).

Як встановлено вище, станом на день звернення ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії 08.09.2017 його стаж роботи, який дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років, становить 20 років 6 місяців 14 днів.

Отже, позивач відноситься до осіб, які в силу положень Закону № 1697-VII набувають право на пенсійне забезпечення за вислугу років.

В той же час, предметом спору у цій справі позивачем визначено не його право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, а право на призначення пенсії за вислугу років на підставі положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, яка діяла в редакції Закону до 01.10.2011.

При цьому, наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, позивач пов'язує з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час його роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, що призвело до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.

Апеляційний суд вважає ці доводи позивача помилковими, такими, що не відповідають нормам права.

Відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, яка діяла в редакції Закону з 26.07.2001 (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) до 01.10.2011 (в редакції Закону №3668-VI від 08.07.2011), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України №3668-VI від 08.07.2011 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (набрав чинності 01.10.2011) частину першу статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» замінено двома частинами такого змісту:

«Прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії».

Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26.07.2001 до 01.10.2011 мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної вище норми права ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст.22, 58 Конституції України, можливо стверджувати про те, що у разі якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право раніш виникло).

У спірному випадку, позивач, у період часу з 26.07.2001 по 01.10.2011, не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії за віком, а саме його стаж роботи був меншим 20 років, а отже у позивача не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст..50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у вказаній редакції).

Отже, оскільки, позивач не набув такого права, то не можливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу існуючого права, але у позивача такого права не існувало.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про безпідставність доводів позивача щодо звуження змісту та обсягу його права на призначення пенсії за вислугу років.

Не можуть бути підставою для задоволення позову і твердження позивача про порушення його прав, які гарантовані статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позивачем застосовано правову позицію Європейського суду з прав людини, яка полягає у тому, що право власності може бути «існуючим майном» або «законними сподіваннями» отримання права власності. З цих підстав позивач зазначає, що в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, перебуваючи з 1999 року по теперішній час на службі в органах прокуратури, він мав законні сподівання отримати пенсію за вислугу років при досягнення 20 річного стажу, на умовах ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001).

З цього приводу суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що «законне сподівання» не є правом у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України. Сутність поняття «законне сподівання» полягає у тому, що виправдане очікування особи щодо досягнення певної мети повинно ґрунтуватися на положеннях національного законодавства, отже «сподівання» буде «законним» до тих пір, поки воно ґрунтується на законі. У свою чергу, законодавчі норми щодо соціально-економічних прав не є абсолютними та можуть змінюватися в залежності, зокрема, від економічного становища в державі.

У спірному випадку встановлено, що на момент звернення позивача до Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії положення ст..50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії, втратили чинність; під час дії в часі зазначеної норми права позивач не набув права на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст..50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у вказаній вище редакції). Таким чином, вищенаведені твердження позивача щодо порушення його права, колегія суддів вважає необґрунтованими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки у спірному випадку не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав позивача на пенсійне забезпечення.

Суд першої інстанції під час розгляду справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову. Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 січня 2018 року у справі № 398/3491/17 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко