Справа № 824/418/17-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 квітня 2018 року

Київ

справа № 824/418/17-а

провадження № К/9901/48206/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т.Г.,

перевіривши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до директора Чернівецького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Мінтенка Сергія Георгійовича про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до директора Чернівецького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Мінтенка С. Г., у якому просила:

визнати незаконним і скасувати наказ від 12 червня 2017 року № 293а;

зобов'язати відповідача усунути допущені порушення Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Чернівецький окружний адміністративний суд постановою від 12 грудня 2017 року в позові відмовив.

Позивач оскаржила це рішення в апеляційному порядку.

Вінницький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19 січня 2018 року відмовив у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, зменшив розмір такої сплати до 250 гривень та залишив апеляційну скаргу без руху, запропонувавши позивачу протягом десяти днів з моменту вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою від 7 лютого 2018 року Вінницький апеляційний адміністративний суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору та повернув апеляційні скарги ОСОБА_3 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року.

Вважаючи ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2018 року постановленою з порушенням вимог процесуального закону, представник позивача оскаржив її в касаційному порядку.

17 квітня 2018 року касаційна скарга надійшла до суду касаційної інстанції.

Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження. Разом із цим, у скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, проаналізувавши доводи якого та матеріали касаційної скарги суд дійшов висновку про поважність причин пропуску цього строку.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення, доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження, виходячи з такого.

Відмовляючи в задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору та повертаючи апеляційну скаргу у зв'язку з невиконанням вимог ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2018 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що замість подання до суду доказів сплати судового збору в розмірі, визначеному наведеною ухвалою, що є значно меншим, ніж 5 відсотків річного доходу позивача за попередній календарний рік, остання на виконання цієї ухвали направила заяву зі змістом, аналогічним уже розглянутому судом клопотанню про звільнення від сплати судового збору, й не надала жодних нових обґрунтувань чи доказів.

За змістом пункту 1 частини п'ятої статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Відповідно до частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За правилами пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, в установлений судом строк, вона повертається позивачеві.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу з підстав не усунення недоліків скарги, вірно застосував положення пункту 1 частини четвертої статті 169 та частини другої статті 298 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Щодо доводів автора касаційної скарги в частині незгоди з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для звільнення апелянта від сплати судового збору, Верховний Суд зазначає таке.

За приписами частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до частин першої, другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Частиною другою цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, суд наділено повноваженням зменшити тягар несення судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас конструкція наведених правових норм дає підстави для висновку, що зменшення тягаря несення судових витрат є не обов'язком суду, а повноваженням за певних обставин.

При цьому в частині сплати судового збору законодавець визначив вичерпний перелік умов, за наявності яких можливе зменшення тягаря несення цих судових витрат.

Особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану та, за наявності, обставини, з якими закон пов'язує можливість реалізації судом права зменшити тягар несення судових витрат у частині сплати судового збору. Такі обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд, що вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги), встановивши за результатом розгляду відповідного клопотання наявність установленої законом підстави для зменшення тягаря несення судових витрат та дійшовши висновку про необхідність реалізації такого свого права, самостійно, зважаючи на наявні обставини, визначає спосіб зменшення цього тягаря. Визначення способу зменшення тягаря несення судових витрат є прерогативою відповідного суду.

Враховуючи наведене та беручи до уваги, що суд апеляційної інстанції під час вирішення питання про прийняття апеляційної скарги надав оцінку клопотанню апелянта та зменшив останній суму судового збору, що підлягає сплати за звернення з апеляційною скаргою, до 250,00 гривень, доводи касаційної скарги в цій частині не дають підстав для висновку про наявність порушення з боку суду апеляційної інстанції норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини другої цієї ж статті у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині третій статті 328 КАС України, який включає й ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 329, 333 КАС України,

у х в а л и в :

Визнати поважними причини пропуску адвокатом ОСОБА_2 - представником ОСОБА_3 строку на касаційне оскарження ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2018 року у справі у справі № 824/418/17-а.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2018 року у справі № 824/418/17-а.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець