Справа № 132/264/18
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 132/264/18

Головуючий у 1-й інстанції: Павленко І.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

26 квітня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М. ,

секретар судового засідання: Черняк А.В.,

за участю:

представника відповідача: Цубера Миколи Михайловича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Вінниці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 15 березня 2018 року (ухвалене в м. Калинівка) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в м. Вінниці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в м. Вінниці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки він правопорушення у якому його визнано винним не вчиняв.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 15 березня 2018 року. адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення не було надано належної оцінки і не вжито всіх заходів для всебічного, повного, об'єктивного з'ясування обставин справи, тому постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Зокрема, подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що інспектор УПП у Вінницькій області капітан поліції Савчук О.І., вбачаючи в діях ОСОБА_3 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, правомірно притягнув водія до адміністративної відповідальності та застосував до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. в межах санкції відповідної статті.

24 квітня 2018 року до суду від позивача надішли заперечення на апеляційну скаргу відповідача, в якому останній вказував на безпідставність доводів апелянта та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. У запереченнях на апеляційну скаргу містилось клопотання про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав та просив скасувати рішення суду першої інстанції, в позові відмовити.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи неоспорені факти про те, що 18 січня 2018 року інспектором УПП у Вінницькій області капітаном поліції Савчуком О.І. винесено постанову серії ЕАА№ 267668, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Як вбачається зі змісту постанови інспектором встановлено, що 18 січня 2018 року о 14:15 год. позивач керуючи транспортним засобом "MERSEDES-BENZ E 320" д.н.з. НОМЕР_1 рухався по автодорозі М21 км. по лівій смузі дороги при вільній правій на ділянці дороги, яка має дві смуги руху в одному напрямку, чим порушив п. 11 ПДР України.

Не погоджуючись із даною постановою, позивач звернувся до суду з вимогою про її скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року N 3353-XII "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Приписами п.11.5 Правил дорожнього руху встановлено, що на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

У відповідності до ч.2 ст.122 КУпАП порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, ненадання переваги в русі маршрутним транспортним засобам, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу від двадцяти п'яти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За правилами ст.23 ЗУ «Про Національну поліцію України» основними повноваженнями патрульної поліції є, зокрема, виявлення та припинення адміністративних правопорушень, а також регулювання дорожнього руху та контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративне правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення в тому й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності ( ч.ч.1,2ст.7 КУпАП). Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП).

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, чч.1-3ст.122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 245 КУпАП України визначає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідност.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Так під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, представник апелянта зазначив, що на відеозаписі, який надано до суду як доказ не зафіксовано безпосередньо сам момент вчинення правопорушення позивачем, а вказаний запис фіксує розмову інспектора поліції з ОСОБА_3, на якому останній не заперечував скоєння адміністративного правопорушення, у в'язку з чим вважає, що постанова інспектора патрульної поліції є правомірною.

Однак, колегія суддів критично ставиться до вказаних доводів апелянта, оскільки під час перегляду відеозапису судом апеляційної інстанції було встановлено, що він фіксує розмову ОСОБА_3 з інспектором поліції під час якої позивач не заперечував, що рухався на транспортному засобі по лівій смузі автодороги, проте на переконання колегії суддів вчинення таких дій позивачем не є визнання факту здійснення ним адміністративного правопорушення, а тому не може бути доказом по даній справі в розумінні ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Крім того, за приписами ч.ч. 1-2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно дост.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також, положеннями вищезазначеної ст. 251 КУпАП визначено, які саме докази можуть бути використані суб'єктом владних повноваженні при обґрунтуванні правомірності своїх дій.

При цьому, апелянтом не надано будь яких доказів в підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а посилання представника відповідача на відрізок відеозапису, на якому ніби то позивач визнає свою провину, як на єдиний доказ, не може бути прийнятий судом, як належний доказ по справі.

Таким чином, на переконання колегії суддів, враховуючи встановлені обставини, відповідачем не доведено вчинення позивачем правопорушення передбаченого п.11 ПДР України при керуванні транспортним засобом "MERSEDES-BENZ E 320" д.н.з. НОМЕР_1 на автодорозі М21 км.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що відповідачем належним чином не доведено факт порушення позивачем п. 11 Правил дорожнього руху України, а відтак інспектором не обґрунтовано винесено постанову серії ЕАА№ 267668, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що суд першої інстанції в мотивувальній частині свого рішення зазначив, що відповідно до ч.3 ст. 258 КУпАП працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, зазначив, що ст. 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто за місцем знаходження органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У зв'язку з чим зробив висновок, що інспектор поліції вимог чинного законодавства не дотримався та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, чим суттєво порушив права позивача.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Частиною1 ст. 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, і інші).

Згідно ч.3 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст.258 цього кодексу.

Стаття 258 КУпАП містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, зокрема частиною другою визначено, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення, в тому числі, і правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року по справі №25-рп/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, в тексті даного Рішення Конституційного Суду України зазначено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14 липня 2015 року № 596-VIII, який був прийнятий після винесення Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №25-рп/2015, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того, положеннями ч.5 даної статті передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається навіть у разі, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Згідно з п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

З огляду на викладене колегія суддів зауважує, що за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, надання особі строку для підготовки до розгляду справи, розгляд будь-яких клопотань, у т.ч. щодо забезпечення участі захисника під час винесення постанови. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом її оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що дії відповідача в частині розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, тобто на місці зупинки транспортного засобу "MERSEDES-BENZ E 320" д.н.з. НОМЕР_1, є правомірними.

Однак, враховуючи, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та прийняв правильне по суті рішення, тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань.

Підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не відповідають встановленим обставинам в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час її апеляційного розгляду, а відтак відсутні підстави для її задоволення.

Враховуючи вищевказане, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Вінниці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 15 березня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку ст. 325 КАС України та згідно ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 квітня 2018 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.