Справа № 2а-3463/10/0370
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2011-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2011 рокуСправа № 2а-3463/10/0370

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Піянзіна О.К.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Луцької обєднаної державної податкової інспекції про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень Луцької обєднаної державної податкової інспекції від 19 листопада 2010 року №/3, №/3, № /2 форми «В1» та № /3, № /3 форми «Р».

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачем в ході проведення виїзних позапланових перевірок СПД ОСОБА_4 з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника в банку за березень-червень 2010 року встановлено завищення заявленої суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за березень 2010 року на 752 308 грн., за квітень 2010 року - на 608 657 грн., за травень 2010 року 260 702 грн. та за червень 2010 року на суму 231 921 грн. Такий висновок Луцькою ОДПІ зроблений, виходячи з того, що відповідач прирівнює звичайну ціну до митної вартості ввезених товарів, на підставі чого було встановлено завищення суми, заявленої до бюджетного відшкодування. Не погоджуючись з таким висновком відповідача, позивач зазначає, що відповідно до чинного законодавства України обовязок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни покладається на податковий орган, при цьому чинне законодавство не містить приписів про те, що митна вартість товару є його звичайною ціною при реалізації на внутрішньому ринку України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні предявлені позовні вимоги заперечили, обґрунтовуючи тим, що позивач реалізовував товари на митній території України за цінами нижчими, ніж були встановлені в вантажно-митних деклараціях при розмитнені товару. В порушення пункту 4.1 статті4 Закону України «Про податок на додану вартість» позивач невірно визначає базу оподаткування ПДВ, а саме не було враховано, що база оподаткування ПДВ операцій з поставки товарів (послуг) повинна визначатися, виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни із врахуванням акцизного збору, мита та інших загальнодержавних податків і зборів.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволені позову з таких підстав.

Луцькою обєднаною державною податковою інспекцією 18 травня 2010 року, 6 липня 2010 року, 10 серпня 2010 року проведено виїзні позапланові перевірки СГД ОСОБА_4 з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника в банку за березень-червень 2010 року, за результатами яких були складені акти за №2872/17-2/НОМЕР_1, №4164/17-2/НОМЕР_1 та №4797/17-2/НОМЕР_1 відповідно.

Перевірками встановлено порушення пункту 4.1 статті 4, підпунктів 7.7.1 та 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пункту 5.9 статті 5 Наказу ДПА України «Про затвердження форми податкової декларації та порядку її заповнення і подання», внаслідок чого підприємцем завищено заявлену суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за березень 2010 року на 752 308 грн. та завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту з ПДВ на суму 608 657 грн. та занижено ПДВ до сплати 45 607 грн., завищено заявлену суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за квітень 2010 року - на 608 657 грн. та завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту з ПДВ на суму 608 657 грн. та занижено ПДВ до сплати 37 526 грн., завищено заявлену суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за травень 2010 року 260 702 грн., завищено заявлену суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за червень 2010 року на суму 231 921 грн. та виведено залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у сумі 4 185 грн. За наслідками перевірок Луцькою обєднаною державною податковою інспекцією сформовані податкові повідомлення-рішення від 19 листопада 2010 року за №/3 щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 752 308 грн. та за №/3 яким визначено суму податкового зобовязання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 61 970,7 грн., від 19 листопада 2010 року за №/3 щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 608 657 грн. та за №/3 яким визначено суму податкового зобовязання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 48 783,8 грн., від 19 листопада 2010 року за №/2 щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 260 702 грн. та від 19 листопада 2010 року за №№/2 щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 231 921 грн.

Судом встановлено, що позивач протягом грудня 2009 року та січня-травня 2010 року імпортував на митну територію України текстильне покриття для підлоги, меблі, ламіновану підлогу, столярні вироби, кавовий напій тощо. При розмитненні товару підприємець ОСОБА_4 сплачував митним органам податок на додану вартість виходячи з митної вартості товару, яка визначена в графі 12 вантажно-митних деклараціях з врахуванням акцизного збору, мита та митних зборів. При цьому митна вартість вказана у ВМД є вищою від фактурної вартості вказаної в графі 42.

Обєкт, база та ставки оподаткування податком на додану вартість, порядок обліку, звітування та внесення податку на додану вартість до бюджету визначені спеціальним Законом України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до абзацу першого пункту 4.3 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» для товарів, які імпортуються на митну територію України платниками податку, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких товарів, але не менша митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації з урахуванням витрат на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України, сплати брокерських, агентських, комісійних та інших видів винагород, повязаних з імпортом таких товарів, плати за використання обєктів інтелектуальної власності, що належать до таких товарів, акцизних зборів, ввізного мита, а також інших податків, зборів (обовязкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що включаються у ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування.

В подальшому при поставці товарів на митній території України позивач розрахував базу оподаткування, виходячи з контрактної (фактурної) вартості, яка була менше митної вартості товарів, що не заперечується представником позивача

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обовязкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обовязкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого звязку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в звязку з компенсацією вартості товарів (послуг).

В той же час, аналіз положень абзацу першого пункту 4.3 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» свідчить, що при поставці на митній території України товарів, які були попередньо імпортовані платником податку на митну територію України, база оподаткування повинна визначатись з договірної (контрактної) вартості товару, але не менше митної вартості.

Підприємець ОСОБА_4 при розмитненні імпортованого товару сплатив податок на додану вартість, виходячи з митної вартості вказаних товарів, зазначеної в графі 12 ВМД.

Оскільки при поставці товарів на митній території України позивач розраховував базу оподаткування, виходячи з контрактної (фактурної) вартості, яка була менше митної вартості товарів, тому податковий орган при проведенні перевірки встановив заниження підприємцем бази оподаткування ПДВ за грудень місяць 2008 року, січень, липень-серпень місяці 2009 року за рахунок того, що договірна ціна поставки товарів нижче їх звичайної ціни, що призвело до заниження суми податкових зобовязань в даних періодах, та внаслідок чого відбулось завищення суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до підпунктів 7.7.1 та 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобовязання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При відємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має відємне значення, то:

а)бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого відємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг);

б)залишок відємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Як свідчать матеріали справи Луцька ОДПІ не визначає за непрямим методом звичайну ціну, не ототожнює її з митною вартістю, як це стверджує позивач, а застосовує правову норму пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» щодо визначення бази оподаткування ПДВ з операцій поставки товарів із зазначеним в ній обмеженням щодо рівня звичайної ціни.

Як зазначалось, відповідно до абзацу 1 пункту 4.1 статті 4 Закону «Про податок на додану вартість» база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обовязкових платежів).

Пунктом 1.18 статті 1 зазначеного закону встановлено, що звичайні ціни розуміються та застосовуються за правилами, визначеними пунктом 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ідентичні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), що мають однакові характерні для них основні ознаки.

Підпунктами 1.20.5, 1.20.8 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що у разі коли ціни на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена згідно з принципами такого регулювання. Обовязок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобовязаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

Згідно пункту 13 Указу Президента України від 23 липня 1998 року № 817/98 «Про деякі питання з дерегулювання підприємницької діяльності» індикативні або звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях установлюються на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України.

Тобто, митним органом митна вартість товарів визначена на підставі статистичної оцінки рівня цін їх реалізації на внутрішньому ринку України і така ціна фактично відповідала рівню звичайної ціни. Таким чином для цілей податкового обліку платнику необхідно було застосувати звичайну ціну, яка відповідає митній вартості товарів з урахуванням сплати мита та митних зборів.

Перевіркою встановлено, що підприємцем база оподаткування ПДВ по операціях продажу в Україні ввезених на митну територію України товарів визначена, виходячи з їх фактурної вартості, тобто в порушення пункту 4.1 статті 4 Закону «Про податок на додану вартість» при визначенні бази оподаткування платником податку не враховано обмеження щодо рівня звичайної ціни на товари.

Податковою інспекцією проведено обґрунтування звичайної ціни на товар, у звязку з чим для цілей податкового обліку платнику необхідно було застосувати звичайну ціну, яка відповідає митній вартості товарів з урахуванням сплати мита та митних зборів.

Таким чином, позивач безпідставно при поставці товарів на митній території України визначав базу оподаткування, виходячи з договірної (контрактної) вартості товару, нижчою за митну вартість товару, що призвело до заниження податкового зобовязання з податку на додану вартість та до завищення заявленої суми бюджетного відшкодування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не обґрунтованими, а тому до задоволення не підлягають.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі статей 4, 7 Закону України «Про податок на додану вартість», статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.Я. Ксензюк