Справа № 813/441/18
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№813/441/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Карп`як О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження, без виклику сторін та проведення судового засідання) адміністративну справу за позовом Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області до Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області до Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 у якій позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 2550,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за порушення законодавства про рекламу на відповідача було накладено штраф у сумі 2550,00 грн. відповідно до рішення №0004 від 31.08.2017 року. Відповідачем вказана сума штрафу не була сплачена.

Ухвалою суду від 26.02.2018 року суддя відкрив провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішив розглянути таку справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог. На підставі частини одинадцятої статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вважається, що ухвала про відкриття провадження вручена відповідачу належним чином, оскільки скеровані за його зареєстрованим місцем проживання процесуальні документи суду повернулися на адресу суду з відміткою органу поштового зв'язку «інші причини, що не дали змоги виконати обов"язки щодо пересилання поштового відправлення». Адреса відповідача, зазначена позивачем у позовній заяві відповідає зареєстрованому місцю проживання ОСОБА_1, що підтверджується довідкою від 19.03.2018 року вх.№7186.

Відповідач не надіслав суду відзив на позов та не повідомив про поважність причин ненадання відзиву.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило.

З огляду на ці обставини суд на підставі частини п'ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання, за наявними матеріалами).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради на адресу ФО-П ОСОБА_1 скеровано вимогу від 25.05.2017 року №23/Р-3-1640 про усунення порушень вимог ч.1 ст.16 Закону України "Про рекламу", а саме: самовільне встановлення спеціальної конструкції зовнішньої реклами на фасаді будинку АДРЕСА_2.

14.06.2017 року Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради на адресу Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області направлено подання за №23/Р-3-1854 про порушення ФО-П ОСОБА_1 Закону України "Про рекламу".

09.08.2017 року начальником відділу контролю за рекламою та дотримання антитютюнового законодавства Управління захисту споживачів Головного управління Держспоживслужби у Львівській області складено протокол №0013 про порушення законодавства про рекламу фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ч.1 ст.16 Закону України "Про рекламу".

Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області на адресу відповідача відповідно до ч.2 ст.26 Закону України "Про рекламу" скеровано вимогу від 11.08.2017 року №7-1-13/4234 про надання належним чином завірених копій свідоцтва про державну реєстрацію або виписки з ЄДРПОУ; договору оренди приміщення чи документу на право власності або договору на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламного засобу; договору з розповсюджувачем (рекламодавцем) реклами, актів виконаних робіт до нього; дозволу на розміщення зовнішньої реклами (якщо такий є); документів щодо вартості розповсюдженої реклами, та/або виготовлення реклами, та/або вартості розповсюдження реклами; документів, що підтверджують факт оплати за виготовлену рекламу (макетів реклами тощо), акти виконаних робіт; інших документів, що мають відношення до справи та письмові пояснення по факту вчинення порушення законодавства про рекламу.

На вказану вимогу відповідач жодним чином не відреагував, інформацію про вартість розміщеної реклами, розповсюдженої з порушення вимог рекламного законодавства не надав.

31.08.2017 року Головним рішенням Держпродспоживслужби у Львівській області прийнято рішення №0004 про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

29.09.2017 року рішенням Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області року №0008 на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 2550,00 грн. за порушення ч.1 ст.16 Закону України "Про рекламу", а саме: самовільне розповсюдження та розміщення зовнішньої реклами у населеному пункті без дозволу органів місцевого самоврядування.

Вказане рішення надіслано на адресу ФО-П ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення 03.10.2017 року.

У зв'язку з несплатою відповідачем заборгованості, визначеної рішенням №0008 від 29.09.2017 року у добровільному порядку, позивачем було подано даний позов до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Згідно ст. 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження, розміщення та споживання реклами визначаються відповідно до Закону України "Про рекламу".

Процедура та порядок здійснення контролю за дотриманням законодавства про рекламу у сфері захисту прав споживачів реклами встановлені Законом України "Про рекламу" та Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.04 № 693.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про рекламу", цей Закон регулює відносини, пов'язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про рекламу", розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил (2067-2003-п), що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Під час видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється.

Згідно ч. 1 та 2 ст.26 Закону України "Про рекламу" визначено, що контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснює у межах своїх повноважень спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами. На вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов'язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Частиною 4 ст.27 Закону України "Про рекламу" передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, за поданням державних органів, зазначених у статті 26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Антимонопольного комітету України та які регулюються законодавством з питань авторського права та суміжних прав, накладає штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на:

рекламодавців за вчинення дій, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, - у розмірі п'ятикратної вартості розповсюдженої реклами;

виробників реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, - у розмірі п'ятикратної вартості виготовлення реклами;

розповсюджувачів реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 3 частини другої цієї статті, - у розмірі п'ятикратної вартості розповсюдження реклами.

Повторне вчинення перелічених порушень протягом року тягне за собою накладення штрафу у подвійному від передбаченого за ці порушення розмірі.

Згідно ч.5 ст.27 Закону України "Про рекламу", вартість розповсюдженої реклами визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості без урахування суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов'язкових платежів), які встановлені Податковим кодексом України.

Відповідно до ч.6 ст.27 Закону України "Про рекламу", за неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо вартості розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч.7 ст.27 Закону України "Про рекламу", у разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог Закону України "Про рекламу", на рекламодавців та розповсюджувачів реклами рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, накладається штраф у розмірі до 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.9 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року за №693, підставою дня розгляду справи про порушення законодавства про рекламу є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Держспожінспекції та її територіальних органів.

Згідно з п.11 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, за наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

Відповідно до п.18 згаданого Порядку, за результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку.

Пунктом 20 Порядку передбачено, що сума штрафів за порушення законодавства про рекламу сплачується добровільно або стягується в судовому порядку відповідно до законодавства.

Враховуючи вищенаведене, відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що ним сплачено до бюджету штраф у розмірі 2550,00 грн., також відсутні докази оскарження рішення.

Суд зазначає, що в предмет доказування у цій адміністративній справі входять обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов'язує можливість стягнення штрафу у судовому порядку: 1) наявність рішення про накладення штрафу; 2) факт набрання ним чинності (не оскарження в судовому чи адміністративному порядку у встановлені законом строки); 3) встановлення факту сплати штрафу у добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту тощо. При цьому питання правомірності застосування до відповідача штрафу не входить до предмету доказування, оскільки рішення про його накладення не є предметом спору в справі про стягнення штрафу. Отже, суд у межах розгляду даної адміністративної справи не здійснює правовий аналіз рішення ; якщо відповідач вважає таке рішення протиправним, то він міг подати зустрічний позов у цій справі, а також не позбавлений права оскаржити рішення про накладення штрафу у встановленому законом порядку.

Оскільки відповідач належним чином повідомлявся про накладення на нього компетентним органом штрафу за порушення вимог Закону України «Про рекламу» у розмірі 2550 грн., рішення про накладення штрафу не оскаржував та у встановлені строки добровільному порядку не сплатив, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки позивач не надав доказів понесення судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, суд не має підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат у цій справі.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 241-246, 251, 255, 258, 262, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністратвиний позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: 79067, АДРЕСА_1, іден.номер НОМЕР_1) до відповідного бюджету штраф за порушення законодавства про рекламу в розмірі 2550 гривень.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 26.04.2018 року.

Суддя Карп`як О.О.