Справа № 823/1499/17
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1499/17 Суддя (судді) першої інстанції: О.А. Рідзель
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Кузьмишина О.М., Пилипенко О.Є.

Секретар судового засідання: Хаврат О.О.

За участі представників:

Позивача: ОСОБА_2;

Відповідача-2: Дубняк Н.К.

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31.01.18р. у справі №823/1499/17 за позовом ОСОБА_4 до Управління Державної міграційної служби в Черкаській області, Управління Служби безпеки України в Черкаській області про скасування подання та рішення

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовом про скасування подання Управління Служби безпеки України в Черкаській області про скасування дозволу на імміграцію відносно Позивача та рішення Управління Державної міграційної служби в Черкаській області від 22.09.15р. №08-06/189 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого 21.06.06р.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 31.01.18р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати рішення з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове про задоволення адміністративного позову.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, зокрема, не враховано, що Позивачем не вчинялись дії, які створюють загрозу інтересам національної безпеки держави, в т.ч., створення проросійської молодіжної радикальної структури з метою нанесення шкоди державній безпеці України.

У судовому засіданні представник Апелянта підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Від Відповідачів надійшли відзиви на апеляційну скаргу, у яких Відповідачі просять суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, з покликанням на те, що судом першої інстанції у повній мірі надано правову оцінку обставинам справи та прийнято законне та обґрунтоване рішення.

У судовому засіданні представник Відповідача-2 заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу Позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи та установлено судом першої інстанції, 30.09.09р. Позивач звернувся до Відділу служби громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Черкаській області із заявою про оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, як такий, що отримав 21.06.06р. дозвіл на імміграцію в Україну разом зі своєю матір'ю ОСОБА_5, та був документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 05.03.10р.

11.08.15р. до Відповідача-1 надійшло подання СБУ від 07.08.15р. №5/13403 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого 21.06.06р. ОСОБА_4, мотивоване тим, що у діях Позивача є загроза національній безпеці і громадського порядку України (а.с.62-63, том І).

За результатами розгляду вказаного подання, головним спеціалістом відділу у справах іноземців, осіб без громадянства та протидії нелегальної міграції УДМС України в Черкаській області І.Г Білан складено висновок від 22.09.15р. щодо доцільності скасування ОСОБА_4 дозволу на імміграцію в Україну та визнати недійсною посвідку на постійне проживання в Україні від 05.03.2010 серії НОМЕР_1 (а.с.67-68, том І).

22.09.15р. Управлінням Державної міграційної служби в Черкаській області прийнято рішення №09-06/189 про скасування ОСОБА_4 дозволу на імміграцію в Україну, виданого 21.06.06р. (а.с.69, том І).

Не погоджуючись з поданням Служби безпеки України та вказаним рішенням, Позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що подання містить обґрунтовані підстави для скасування дозволу на імміграцію в Україну; рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну прийнято у межах та у спосіб визначених законом повноважень, та законодавчо визначених на те підстав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

У розумінні пункту 6 частини першої статті 1 Закону України від 22 вересня 2011 року №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон №3773-VI) іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з частиною 1 статті 3 вказаного Закону, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 15 статті 4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно зі статтею 5 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства отримують посвідку на постійне проживання або посвідку на тимчасове проживання в залежності від підстав перебування на території України, які визначені в статті 4 Закону.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України від 07.06.01р. №2491-III «Про імміграцію» (надалі - Закон №2491-III).

У розумінні статті 1 вказаного Закону іммігрантом є іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно з положеннями частини 1 та 2 статті 4 зазначеного Закону дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів, зокрема, особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України.

Підстави для скасування дозволу на імміграцію, перелік яких не є вичерпним, визначений ст. 12 Закону №2491-III.

Відповідно до статті 2 Закону України від 25.03.92р. №2229-ХІІ «Про Службу безпеки України» (надалі Закон №2229-ХІІ) на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Згідно зі статті 4 Закону України від 19.06.03р. №961-IV «Про основи національної безпеки України» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надалі Закон №961-IV) Служба безпеки України віднесена до суб'єкта забезпечення національної безпеки, на яких покладено своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам.

Судом установлено, що 07.08.15р. т.в.о начальника управління Служби безпеки України в Черкаській області О.В. Кравченком складено та направлено начальнику УДМС України в Черкаській області подання №5/13403 щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину РФ ОСОБА_4

Внесення подання зумовлено наступним.

22.04.15р. Позивач був затриманий працівниками патрульно-постової служби УМВС України в Черкаській області за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дрібне хуліганство) та доставлений до Придніпровського РВ у м. Черкаси УМВС України в Черкаській області для складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення, від 22.04.2015 серії ЧК №003315 близько 17 год. 15 хв. 22 квітня 2015 року за адресою: м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, - на першому поверсі офісного приміщення ОСОБА_4 вчинив дрібне хуліганство, а саме: виражався нецензурною лайкою та вчинив штовханину.

Під час обшуку працівниками міліції у ОСОБА_4, серед іншого, було виявлено та вилучено стяг т.зв. «Новоросії».

З подання вбачається, що у рамках проведеної перевірки було з'ясовано інформацію про те, що ОСОБА_4 мав наміри ініціювати на території регіону розбудову представництва молодіжної радикальної структури проросійського спрямування, метою якої мало б бути залучення до своїх лав радикально налаштованих представників місцевої молоді для здійснення екстремістських прояві, у т.ч. терористичного і диверсійного характеру, поширення серед населення регіону сепаратистських настроїв і дестабілізації суспільно-політичної обстановки в області шляхом організацій акцій громадської непокори, сутичок з опонентами та правоохоронцями з метою нанесення шкоди державній безпеці.

Апелянт зазначає, що підстави для ствердження про незаконність або неправомірність його дій, відсутні, висновки подання ґрунтуються на припущеннях, а особисте зберігання прапора т.зв. «Новоросії» жодним чином не можна кваліфікувати як поширення серед населення сепаратистських настроїв чи інших дій, що становлять загрозу національній безпеці.

Втім, такими доводи Апелянта спростовуються наступними обставинами.

Так, згідно відібраних працівниками правоохоронних органів у ОСОБА_7 пояснень (а.с.87-88, том І) вбачається, що 27.03.15р. на електронну пошту РА «Медик дизайн» надійшов лист від ОСОБА_4 з проханням виготовити прапор т.зв. «Новоросії» до 23.04.15р., а також цікавився можливістю виготовлення агентством іншої символіки «Новоросія». Замовлення було прийнято та виготовлено агентством у обумовлені сторонами строки, після чого ОСОБА_4 особисто прийшов за замовленням та висловив своє незадоволення якістю стягу. До Пояснень долучена роздруківка листа з електронної пошти.

Також матеріали справи містять відібрані співробітниками правоохоронних органів пояснення у ОСОБА_8 (а.с. 86), з яких вбачається, що у березні 2015 року до нього звернувся раніше невідомий ОСОБА_4 з проханням допомогти йому у розбудові в м. Черкаси молодіжної організації, основними позиціями якої було протистояння ідеям Революції Гідності. Також, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_8, що символом цієї організації буде прапор так званої «Новоросії».

Допитаний у судовому засідання у якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що дійсно деякий час працював у обласній державній адміністрації. ОСОБА_4, приблизно в березні 2015 року неодноразово звертався до нього з пропозицією надання допомоги у створенні організації проросійського спрямування для дестабілізації ситуації в регіоні.

Повідомив в про обставини знайомства з Позивачем, яке відбулось на спортивному майданчику, зміст спілкування та деталі, які могли бути відомі лише учасникам цих подій.

Також повідомив, що Позивач дійсно просив познайомити його з місцевою молоддю, які приймали участь у т.з. «Антимайдані», розповідав про наміри створити організацію із радикально налаштованої молоді проросійського спрямування та планах використання символіки ДНР, ЛНР в атрибутиці організації.

Апелянт в апеляційній скарзі стверджує про те, що не знайомий з ОСОБА_8, в той же час в судовому засіданні Позивач про це зазначав та спростував обставин повідомлених свідком. Показання свідка ОСОБА_8 містять послідовний характер, зафіксовані засобами технічної фіксації, а тому доводи про їх суперечливість не відповідають фактичним обставинам справи.

Показання свідка в розумінні статті 72 КАС України є доказами, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, у суду відсутні підстави не приймати до уваги вказані показання свідка як докази у справі.

Окрім того, в матеріалах справи наявні фотознімки (а.с.89-91, том І), на яких зображений Позивач зі стягом «Новоросія», а також сам стяг окремо.

Представник апелянта не заперечила їх справжність, вказуючи при цьому, що сам по собі цей факт не є доказом на підтвердження вчинення дій з метою нанесення шкоди державній безпеці України.

Колегія суддів відхиляє такі доводи представника.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1 статті 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1 статті 1 Закону №961-IV визначено, що національна безпека - це захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам.

Загрозою національній безпеці визначено наявні та потенційно можливі явища і чинники, що створюють небезпеку життєво важливим національним інтересам України.

Відповідно до пункту 12 частин 1 статті 7 Закону України «Про основи національної безпеки України» на сучасному етапі основними реальними та потенційними загрозами національній безпеці України, стабільності в суспільстві є у зовнішньополітичній сфері прояви сепаратизму, намагання автономізації за етнічною ознакою окремих регіонів України.

Колегія суддів зазначає, що як день винесення подання, так і на сьогоднішній день в Україні існує негативна ситуація у сфері національної безпеки.

Факт збройної агресії відносно України з боку Російської Федерації, окупації та анексії частини її території, захоплення будівель органів влади, незаконної легалізації самопроголошеної влади, закликів до сепаратизму, створення і озброєнання збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, поранень та загибелі українських військових та цивільних осіб внаслідок описаних вище подій характеризують суспільно-політичну ситуацію в країні на момент винесення оскаржуваного подання.

Наведені обставини є загальновідомим фактом, що знайшов своє відображення і підтвердження у актах національного законодавства та міжнародних актах.

Наведені у поданні Служби безпеки України обставини та зібрані у справі докази у їх сукупності свідчать про наявність у діях Позивача намірів, які становлять загрозу національній безпеці Україні. Не приймати до уваги вказані докази немає підстав.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що саме по собі подання є службовим документом, який містить висновки посадових осіб про наявність або відсутність тих чи інших обставин.

У свою чергу, висновки такого службового документа не породжують для Позивача прав та обов'язків, що спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і не мають обов'язкового характеру для осіб, відносно яких таке подання складено.

В розумінні КАС України, подання не є рішенням суб'єкта владних повноважень, яке породжує безпосередньо для Позивача правові наслідки, а є лише передумовою для прийняття компетентним органом рішення за результатами розгляду обставин викладених у такому поданні, а тому суд першої інстанції помилково розцінив подання як рішення суб'єкта владних повноважень.

Поряд з цим, така помилка не вплинула на правильний висновок суду по відсутність правових підстав для задоволення позову у цій частині.

Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983.

Пунктами 21 - 23 Порядку №1983 передбачено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі.

Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 12 Закону №2491-ІІІ, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

Отже, з огляду на те, що обставинами справи підтверджується факт наявності у діях ОСОБА_4 порушення громадського порядку та загрози національній безпеці, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності оспорюваного у даній справі рішення Управління ДМС в Черкаській області від 22.09.15р. №08-06/189 про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_4

Абзацом 2 п.23, п.24 Порядку №1983 передбачено, що про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

У даному випадку, рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну було направлено за адресою місця реєстрації ОСОБА_4 (Черкаська обл., с. Руська Поляна, вул. Хутірська, 47) та вручено під розписку його матері 01.10.15р., що підтверджується листом Черкаського районного сектору УДМС України в Черкаській області від 06.10.15р.

У подальшому, 28.10.15р. під час спроби вручити ОСОБА_4 копію рішення про скасування йому дозволу на імміграцію останній відмовився від її отримання, про що посадовими особами було складено відповідний акт про відмову в отриманні копії рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та здачі, визнаної недійсною, посвідки на постійне проживання в Україні від 28.10.15р.

Вищевикладеним спростовуються доводи апеляційної скарги Позивача.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31.01.18р. у справі №823/1499/17 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31.01.18р. у справі №823/1499/17 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді Кузьмишина О.М.

Пилипенко О.Є.

Повний текст постанови складений: 25.04.18