Справа № 816/2462/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Бойко С.С.

24 квітня 2018 р.Справа № 816/2462/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бенедик А.П. , Гуцала М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

28 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України (подалі МВС України) щодо повернення висновку та матеріалів на виплату одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи у зв'язку з невідповідністю вимогам законодавства до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (подалі ГУНП в Полтавській області) та не належного їх розгляду МВС України, згідно з вимогами постанови Кабінету ОСОБА_2 України від 21 жовтня 2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (подалі Порядок № 850) з урахуванням порядку та вимог законодавства встановленим постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 квітня 2017 року справа № 554/1176/17, яка набрала законної сили 10 жовтня 2017 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року справа № 554/1176/17;

- визнати протиправною бездіяльність МВС України щодо не прийняття рішення на виплату йому одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи згідно вимог Порядку № 850 по обставинам та порядку встановленим постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 квітня 2017 року справа № 554/1176/17, яка набрала законної сили 10 жовтня 2017 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року справа № 554/1176/17;

- зобов'язати МВС України повторно розглянути висновок з відповідними документами відносно нього про призначення виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи у розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку № 850 з урахуванням обставин встановлених судами;

- зобов'язати МВС України здійснити йому призначення та виплату одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку № 850 по обставинам та порядку, встановленим постановою Октябрського районного суду м. Полтава від 28 квітня 2017 року справа №554/1176/17, яка набрала законної сили 10 жовтня 2017 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року справа № 554/1176/17.

Позивач зазначає, що у період часу з липня 1994 року по серпень 1997 року, з квітня 2006 року по листопад 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, у період з листопада 2015 року по 29 липня 2016 року проходив службу в Національній поліції України. Згідно свідоцтва про хворобу військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Полтавській області» № 167-С від 07 липня 2016 року його визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0554384 від 08 вересня 2016 йому встановлено ІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюванням пов'язаним з проходженням служби в ОВС. Вказує, що на виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 28 квітня 2017 року ГУНП в Полтавській області було складено висновок про призначення йому одноразової допомоги та направлено до Департаменту фінансово-облікової політики МВС України. Однак листом його повідомлено про повернення пакету документів щодо призначення одноразової грошової допомоги, у зв'язку з його невідповідністю вимогам чинного законодавства. Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною та такою, що порушує його права.

У відзиві на адміністративний позов ОСОБА_1 відповідач МВС України зазначає, що на момент встановлення інвалідності позивач проходив службу в Національній поліції, а тому виплата одноразової грошової допомоги йому повинна проводитися відповідно до вимог ст. 97 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (подалі Закон № 580-VIII), як поліцейському. Звертав увагу на те, що порядок виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського регулюється спеціальним законодавством, а тому положення Порядку № 850 до нього не застосовуються.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року (рішення складено 01 лютого 2018 року) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені наступним чином: визнано протиправними дії МВС України щодо повернення до Головного управління Національної поліції в Полтавській області висновку та матеріалів на виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи у зв'язку з їх невідповідністю вимогам законодавства.

Визнано протиправною бездіяльність МВС України щодо не розгляду висновку Головного управління Національної поліції в Полтавській області про призначення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв'язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, яка пов'язана із проходженням служби в органах внутрішніх справ у відповідності до Порядку № 850.

МВС України зобовязаний повторно розглянути висновок ГУНП в Полтавській області про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, як інваліду ІІ групи у розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку № 850 з урахуванням обставин встановлених судом.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано висновком про те, що за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до № 850. Той факт, що позивач після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ проходив службу в органи поліції, на переконання суду, не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до цього Порядку. Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про зобовязання відповідача здійснити призначення та виплату одноразової грошової допомоги, з огляду на втручання в дискреційні повноваження МВС України, суд визначився, що вона виходить за межі завдань адміністративного судочинства, і задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач МВС України, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року в частині, якою задоволені позовні вимоги позивача, та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Скаржник МВС України зазначає, що на момент встановлення інвалідності позивач проходив службу в національній поліції, і виплата одноразової грошової допомоги йому повинна проводитися відповідно до вимог ст. 97 Закону № 580-VIII, як поліцейському. Тому твердження позивача, що за ним як колишніми працівниками міліції, які після звільнення зі служби в міліції проходили службу в поліції, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням інвалідності внаслідок захворювання, що повязане з встановленням інвалідності в органах внутрішніх справ, за рахунок коштів МВС України відповідно до ст. 23 Закону № 565-ХІІ, - є хибним. Натомість, суд першої інстанції дійшов помилкового та необґрунтованого висновку, що за колишніми працівниками міліції, які після звільнення зі служби в міліції проходили службу в поліції, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням інвалідності внаслідок захворювання, що повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, за рахунок коштів МВС України відповідно до ст. 23 Закону № 565-ХІІ.

Скаржник вказує, що порядок виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського регулюється спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про національну поліцію» та Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11 січня 2016 року № 4, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 163/28293 (із змінами, внесеними наказом МВС України від 12 вересня 2016 року № 916) (подалі Порядок № 4) та пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги поліцейському» від 08 червня 2017 року № 2097-VIII.

Оскільки позивач має право на отримання спірної допомоги за рахунок коштів, що виділяються на утримання Національної поліції України, у відповідача МВС України відсутні законні підстави для розгляду та прийняття рішення стосовно призначення поліцейському такої допомоги.

Вказує, що належним відповідачем щодо позовних вимог ОСОБА_1М, про зобовязання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у звязку з встановленням інвалідності є Головне управління національної поліції в Полтавській області, а не МВС України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 зазначає, що відмова Департаменту фінансово-облікової політики МВС України у не виплаті йому вищеозначеної одноразової грошової допомоги є протиправною та такою, що суперечить вимогам Конституції України та іншим нормативно-правовим актам і безпосередньо сталій практиці Європейського суду з прав людини. Вказує, що станом на 18 квітня 2018 року його права залишаються порушеними фактично два роки. За таких обставин, просить відмовити МВС України у задоволенні апеляційної скарги та залишити в сили рішення суду першої інстанції.

За приписами статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (частина перша статті 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга статті 308).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 з липня 1994 року по серпень 1997 року та з квітня 2006 року по листопад 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, був звільнений за пунктом 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_2 України УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інше міністерство, центральні органи виконавчої влади (установи, організації).

З 07 листопада 2015 року по 29 липня 2016 року позивач проходив службу в Національній поліції України.

Наказом № 233 від 29 липня 2016 року Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_1 звільнений, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII.

Згідно свідоцтва про хворобу військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Полтавській області» № 167-С від 07 липня 2016 року його визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час /а.с. 24/.

08 вересня 2016 року Полтавською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 з 30 серпня 2016 року встановлена ІІ група інвалідності захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ /а.с. 21/.

На виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 28 квітня 2017 року по справі № 554/1176/17-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, до відповідача МВС України надійшов висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

29 жовтня 2017 року через Державну установу «Урядовий контактний центр» Національної системи опрацювання звернень до органів виконавчої влади позивачем направлено звернення щодо вжиття належних заходів, направлених на ініціювання та самої виплати йому одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленої Порядком № 850 /а.с. 25-27/.

08 листопада 2017 року МВС України за вих. № 15/2-В-750 ОСОБА_1 надано відповідь щодо неможливості проведення виплати одноразової грошової допомоги згідно Порядку № 850 з тих підстав, що означена допомога повинна здійснюватися ГУНП в Полтавській області відповідно до Закону № 580-VIII та Порядку № 4 /а.с. 28/.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 23 Закону № 565-ХІІ який втратив чинність 07 листопада 2015 року на підставі Закону № 580-VII, передбачалось, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обовязків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом ОСОБА_2 України.

З 07 листопада 2015 року набрав чинності Закон № 580-VII, у тому числі, положення про виплату одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейських.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 580-VII визнано таким, що втратив чинність, Закон № 565-ХІІ, зокрема, положення ст. 23 цього Закону, які передбачали виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції.

Втім, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VII за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-ХІІ, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VII.

Порядок № 850 визначає правовий механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (п. 1 Порядку № 850).

Положеннями п. 2 цього Порядку передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку № 850, грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності II групи.

Згідно пунктів 7 - 9 Порядку № 850, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.

В аспекті наведених норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 565-ХІІ, виплата якої здійснюється відповідно до Порядку № 850. Зазначеним Порядком чітко встановлено, що заяву про виплату цієї допомоги такий працівник подає керівнику органу внутрішніх справ, у якому проходив службу, останній складає висновок щодо виплати грошової допомоги та надсилає його до МВС для прийняття відповідного рішення.

Доводи апеляційної скарги МВС України щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень Порядку № 4, зі змінами, внесеними наказом МВС України № 916 від 12 вересня 2016 року, не заслуговують на увагу, оскільки на час встановлення позивачу групи інвалідності та його звернення за призначенням одноразової грошової допомоги Порядок №4 не містив положень, які регулювали порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги особам, яким установлено групу інвалідності чи визначено втрату працездатності, що пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

За тих обставин, що Порядком № 850 не передбачено підстав для повернення без розгляду матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, дійшла висновку про визнання протиправними дії МВС України щодо повернення до ГУНП в Полтавській області висновку та матеріалів на виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, а також протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду висновку ГУНП в Полтавській області призначення означеної допомоги ОСОБА_1 з прийняттям відповідного рішення

Відповідно до Рекомендацій Комітету ОСОБА_2 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_2 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим.

Враховуючи вищезазначене та виходячи з аналізу норм КАС України, завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку з приводу того, що суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, коли відповідач наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги або прийняття рішення про відмову у її призначенні, суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб'єкта владних повноважень. При цьому, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

У звязку з тим, що відповідач повернув без розгляду матеріали про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, тоді як відповідно до п. 9 Порядку № 850 мав в місячний строк після надходження матеріалів прийняти рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги, суд першої інстанції обґрунтовано зобов'язав відповідача розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку № 850 з прийняттям відповідного рішення та урахуванням обставин, викладених судом у даній справі.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги МВС України та скасування судового рішення.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення < > суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 309, 310, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Постанова складена і підписана 24 квітня 2018 року.