Справа № 591/1949/17
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 р. м. ХарківСправа № 591/1949/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бегунца А.О.

суддів: Яковенка М.М. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01.02.2018, суддя Кривцова Г.В., вул. Академічна, 13, м. Суми, Сумська, 40030, повний текст складено 09.02.18 по справі № 591/1949/17

за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4

до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради

про визнання незаконним рішення, поновлення строку звернення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3 ОСОБА_4, звернулася до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради (далі - відповідач), в якому просила визнати незаконним рішення Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради від 02.03.2017 року про відмову у призначенні державної допомоги при народженні дитини, зобовязати відповідача призначити таку допомогу та поновити строк звернення із заявою про призначення державної допомоги при народженні дитини.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що з моменту народження дитини (29 травня 2015 року) вони з чоловіком всіма можливими способами намагалися врятувати дитині життя, тому лише 14 липня 2016 року позивач з чоловіком змогли отримати свідоцтво про народження ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_5, після чого звернулися із заявою про призначення допомоги при народженні до органу соцзабезпечення Сумської районної державної адміністрації, оскільки на той час були зареєстровані на території Сумського району. На усній консультації чоловіку позивачки було розяснено про неможливість прийняти заяву в звязку з відсутністю у заявника постійного місця реєстрації в Україні. У грудні 2016 року сімя позивачки отримала дозвіл на постійне місце проживання в Україні за адресою: м. Суми, вул. Партизанська, 113 та всі зареєструвалися за цією адресою, після чого позивач звернулася до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради за призначенням допомоги при народженні дитини. 02 березня 2017 року позивач отримала відмову на тій підставі, що звернення надійшло більш ніж через 12 місяців після народження дитини, що є порушенням ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та Постанови КМ України № 1751 від 27 грудня 2002 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01.02.2018 року вказаний позов задоволено частково. Зобовязано Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради призначити ОСОБА_3 ОСОБА_4 державну допомогу при народженні дитини ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та здійснити виплати державної допомоги при народженні дитини у розмірі 10320 грн. одноразово та по 860 грн. щомісячно протягом 24 місяців, починаючи з дня набранням рішенням суду законної сили. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 29 травня 2015 року народилася ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_5, про що зроблено 14 травня 2016 року актовий запис № 634 Зарічним районним у місті Суми ВДРАЦС ГТУЮ в Сумській області.

У свідоцтві про народження дитини батьками вказано: ОСОБА_7 ОСОБА_5 ОСОБА_8 Теєф (батько) та ОСОБА_3 ОСОБА_4 (мати).

23 січня 2017 року позивач звернулась із заявою про призначення допомоги при народженні другої дитини ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка була призначена з 01 травня 2016 року по 31 травня 2019 року.

28 лютого 2017 року позивач звернулася до департаменту за призначенням допомоги при народженні на першу дитину ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Однак, рішенням департаменту від 23 березня 2017 року позивачці було відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_5 з тих підстав, що позивач звернулася за призначенням допомоги пізніше, ніж через 12 місяців після народження дитини, що є порушенням ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та п. 12 Порядку призначення допомоги.

Позивач, не погодившись з вказаною відмовою відповідача, звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до п.11 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» (далі - Порядок) визначено, що для призначення одноразової допомоги при народженні дитини органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подаються такі документи: заява одного з батьків, копія свідоцтва про народження дитини, довідка, видана державним органом реєстрації актів цивільного стану для призначення одноразової допомоги при народженні дитини.

Згідно п.12 Порядку передбачено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Колегія суддів зауважує, що донька позивача, ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_5, народилася 29 травня 2015 року, а звернення надійшло 28 лютого 2017 року, тому право на отримання допомоги при народженні було втрачено після спливу вищезазначеного строку за її призначенням.

Водночас, стосовно вимоги про поновлення строку для звернення за призначення допомоги при народженні дитини, колегія суддів зазначає, що Закон не встановлює право суду або іншого субєкта вирішувати питання щодо поновлення строків звернення за призначенням допомоги при народженні дитини та не передбачає жодних виключень.

Між тим, слід також звернути увагу на те, що згідно статті 1 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, а також особи, яких визнано в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, мають право на

державну допомогу нарівні з громадянами України на умовах, передбачених цим Законом, іншими законами або міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Зазначені положення кореспондуються із вимогами пункту 2 Порядку.

Однак, позивачка не є громадянкою України та має статус іноземця, оскільки вона є громадянкою ОСОБА_10 Республіки Єгипет.

Питання надання іноземцям та особам без громадянства дозволу на постійне місце проживання в Україні регулюється Законом України «Про імміграцію». Іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до вказаного Закону отримали дозвіл на імміграцію, оформляється посвідка на постійне проживання. Іммігранти, які отримали посвідки, повинні зареєструватися за місцем постійного проживання.

Документом, який визначає категорію осіб, які постійно проживають на території України, вважається паспорт громадянина України, посвідка на постійне проживання чи посвідчення біженця.

Відповідно до пункту 8 ч.1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцями та особами без громадянства, які постійно проживають в Україні є іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що ОСОБА_3 ОСОБА_4 в травні 2015 року не відносилася до категорії громадян, які постійно проживають в Україні, оскільки немала посвідки на постійне проживання, а відповідно і не мала законних підстав для отримання державної допомоги при народженні дитини. Позивач отримала посвідку на постійне проживання в Україні лише 23 грудня 2016 року (серії ІН №125692), тобто через 1 рік 7 місяців з моменту народження дитини. Отже, в період з травня 2015 року по 22 грудня 2016 позивач права на отримання державної допомоги не мала.

Крім того, відповідно до пункту 10 Порядку допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до 29.05.2016 року (до спливу 12-ти місячного строку) батьки дитини здійснювали заходи щодо отримання гарантованої їм державою Україна допомоги при народженні дитини, та перше звернення батьків дитини до органів соціального захисту за призначенням допомоги відбулось вчасно, до 29.05.2016 року, тобто до спливу 12-ти місячного строку після народження дитини ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_5, яка народилась 29.05.2015 року.

Як вбачається з листа управління соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації від 02.03.2018 № 01-17/856, позивач та її чоловік в квітні або на початку травня 2016 року звертались на консультацію з питання отримання допомоги при народженні дитини, а також зазначено, що на момент звернення вони не мали посвідки на постійне місце проживання в Україні. В розмові з інформатором вони повідомили про те, що є проблеми в оформленні посвідок на постійне місце проживання, реєстрації місця проживання, а також те, що можуть не встигнути до 29.05.2016 (12 місячний строк з моменту народження дитини) подати документи на призначення допомоги при народженні дитини (а.с. 147).

Встановлено, що письмового звернення до управління соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації, ані від позивача, а не від її чоловіка для призначення допомоги при народженні дитини не надходило, а Порядок передбачає, що одним із документів для визначення права на призначення вищезазначеної допомоги є заява, яка складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Таким чином, колегія суддів зауважує про помилковість висновку суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобовязання Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради призначити ОСОБА_3 ОСОБА_4 державну допомогу при народженні дитини ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та здійснити виплати державної допомоги при народженні дитини у розмірі 10320 грн. одноразово та по 860 грн. щомісячно протягом 24 місяців, починаючи з дня набранням рішенням суду законної сили.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки відповідач, при прийнятті оскаржуваного рішення діяв у межах своїх повноважень та у спосіб передбачений законодавством.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч.2 ст.242 КАС України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.3 ст.242 КАС України).

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ухвалена з порушенням норм матеріального права, у звязку з чим підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 243, 245, 246, 250, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01.02.2018 по справі № 591/1949/17 скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про визнання незаконним рішення, поновлення строку звернення, зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_11
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_12 ОСОБА_13
Повний текст постанови складено 27.04.2018.