Справа № 804/577/18
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2018 року Справа № 804/577/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Букіна Л.Є.,
секретар судового засідання Бутенко П.В.,
представники позивача ОСОБА_1,
ОСОБА_2,
представник відповідача не зявився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Громадської організації «Платформа Громадський контроль» до Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 18.01.2018 року надійшов позов Громадської організації «Платформа Громадський контроль» (далі Громадська організація, позивач) до Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради (далі Департамент транспорту, відповідач), в якому Громадська організація, з урахуванням уточнених позовних вимог, які надійшли до суду 15.03.2018 року просить:
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту транспорту щодо не проведення у порядку та строки, передбачені чинним законодавством, конкурсів з перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Дніпрі, за якими закінчився строк дії договорів про надання послуг з перевезення пасажирів, укладених за результатами конкурсів, а саме: маршрути №№ 7, 9, 20, 20а, 27, 29, 32, 33, 44, 58, 67, 76, 76а, 78, 90, 92, 92а, 98, 109, 114, 122, 124, 124а, 125, 125а, 132, 134, 142, 148, 149;
- зобовязати Департамент транспорту провести відкриті конкурси з перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Дніпрі, за якими закінчився строк дії договорів, укладених за результатами конкурсів, у порядку передбаченому чинним законодавством, протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили, а саме: за маршрутами №№ 7, 9, 20, 20а, 27, 29, 32, 33, 44, 58, 67, 76, 76а, 78, 90, 92, 92а, 98, 109, 114, 122, 124, 124а, 125, 125а, 132, 134, 142, 148, 149.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправною бездіяльністю посадових осіб Департаменту транспорту щодо не проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусах загального користування у м. Дніпрі у відповідності до вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів Дніпровської міської ради. Також Громадська організація посилається на порушення відповідачем вимог щодо класності транспортних засобів, які повинні використовуватися на тому чи іншому маршруті.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.01.2018 року задоволено клопотання позивача задоволено, витребувано від відповідача додаткові докази.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 року продовжено відповідачу строк виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.01.2018 року про витребування доказів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2018 року підготовче провадження продовжено на 30 діб.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Відповідачем заявлене клопотання про залишення позову без розгляду з тих підстав, що представники позивача повинні були знати про порушення своїх прав та інтересів ще в 2016 року, а тому пропустив шестимісячний строк звернення до суду. Усною ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2018 року, занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні заяви відмовлено з підстав відсутності доказів на підтвердження того, що позивач обізнаний про порушення свої прав більше ніж 6 місяців, а також враховуючи, що порушення (бездіяльність) є триваючим.
У судовому засіданні представники позивача підтримали доводи позовної заяви та просили її задовольнити не у повному обсязі, а саме: не підтримано позовні вимоги в частині зобовязання відповідача провести відкриті конкурси з перевезення пасажирів на автобусних маршрутах № № 76а, 78, 90, 125, 125а, 132, 142, 148 , мотивуючи тим, що згідно діючої схеми маршрутів м.Дніпра, пасажирські перевезення за цими маршрутами не здійснюються, проте заяв про відмову від позову в тій частині до суду не надходило.
Представник відповідача у судове засідання, призначене на 18.04.2018 року не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що у відповідності до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи по суті.
У відзиві на позовну заяву та у відзиві на заяву про уточнення позовних вимог заперечив проти позовних вимог з підстав відсутності порушеного права позивача, за захистом яких він звернувся. Також зазначає про порушення останнім строків звернення до суду. Крім того посилався на обєктивні причини, які унеможливлювали проведення процедури підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Дніпрі, по яким закінчився строк дії договорів. Окрім того вказує, що проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування протягом двох місяців суперечить законодавчо-визначеній процедурі, передбаченій Законом України «Про автомобільний транспорт» та Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 року № 1081.
Представники відповідача у судовому засіданні 12.04.2018 року проти задоволення позову заперечували, надали пояснення, аналогічні доводам відзиву на позов.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач у справі - Громадська організація «Платформа Громадський контроль» зареєстрований Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію громадського обєднання як громадської організації чи громадської спілки від 11.03.2015 року №1430640, є неприбутковою юридичною особою, яка здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, Закону України «Про громадські об'єднання» та Статуту.
Громадська організація звернулася до директора Департаменту транспорту з листом від 29.11.2017 року № 574/17, в якому повідомила про проведений моніторинг нормативно-правових актів та документів Дніпровської міської ради, під час якого було встановлено ряд правопорушень з боку посадових осіб Департаменту транспорту, що полягали у не проведенні відкритого конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусах загального користування у м. Дніпрі, у звязку з чим просила:
- усунути порушення вимог чинного законодавства шляхом підготовки та публікації оголошення про проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусах загального користування у м. Дніпрі в мінімальний технічно можливий термін;
- провести службове розслідування та притягнути до відповідальності винних посадових осіб Департаменту транспорту;
На вказаний лист Департаментом транспорту надана відповідь (лист від 05.01.2018 року № 5/5-18) про запланований на 2018 рік конкурс з перевезення пасажирів на міських автобусах загального користування, який буде проводитись відповідно до ст. 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» та постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 року № 1081 «Про затвердження порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування».
Судом встановлено, сторонами не заперечується, що за вказаними у позові маршрутами закінчилися терміни дії договорів з перевезення, за деякими маршрутами з перевізниками укладені тимчасові договори, що на думку позивача, суперечить вимогам діючого законодавства, оскільки такі договори мають бути укладені лише після проведення конкурсу з перевезення пасажирів. Вказані обставини стали підставою для звернення Громадської організації до суду із вказаним позовом.
При вирішенні спору суд виходить з того, відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень врегульовано Законом України «Про автомобільний транспорт».
У розумінні статті 1 вказаного Закону, автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Визначення терміну «перевізник-претендент» наведено також у Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 року №1081, який визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування. Так, згідно п.2 перевізник-претендент - автомобільний перевізник, який в установленому порядку подав заяву та документи для участі в конкурсі.
Згідно зі ст. 43 та 44 цього ж Закону, визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах. Порядок проведення конкурсів визначає Кабінет Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 року № 1081 затверджений Порядок проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування», який визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування і є обовязковим для виконання органами виконавчої служби, органами місцевого самоврядування, підприємствами, залученими на договірних умовах для організації забезпечення проведення конкурсів, конкурсними комітетами та автомобільними перевізниками.
Вирішуючи питання щодо права позивача на звернення до суду з цим позовом суд виходить з такого.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно ч.3 Кодексу адміністративного судочинства України до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.
Згідно з частинами першою статті 1 Закону України «Про громадські об'єднання» громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема, економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.
Відомості про мету (цілі) та напрями діяльності громадського об'єднання має містити його статут (стаття 11 Закону України «Про громадські об'єднання»), а статтями 21, 22 цього ж Закону визначені права громадських об'єднань, які утворюються в Україні, та їх взаємодія з органами державної влади та місцевого самоврядування.
Статтею 21 Закону України «Про громадські об'єднання» встановлено, що громадські об'єднання мають право:
1) вільно поширювати інформацію про свою діяльність, пропагувати свою мету (цілі);
2) звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами;
3) одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації;
4) брати участь у порядку, визначеному законодавством, у розробленні проектів нормативно-правових актів, що видаються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування і стосуються сфери діяльності громадського об'єднання та важливих питань державного і суспільного життя;
5) проводити мирні зібрання;
6) здійснювати інші права, не заборонені законом.
Таким чином, такі об'єднання можуть діяти в інтересах будь-яких осіб, у тому числі членів організації, для задоволення суспільних, економічних, соціальних, культурних, екологічних та інших інтересів. Отже, право представляти інтереси своїх членів громадська організація реалізує відповідно до Конституції України та законодавства про об'єднання громадян.
Так, в Рішенні Конституційного Суду України від 28.11.2013року № 12-рп/2013 у справі за конституційним зверненням асоціації «Дім авторів музики в Україні» щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» у взаємозв'язку із положеннями пункту «г» частини 1 статті 49 Закону України «Про авторське право і суміжні права» зазначено, що громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.
При цьому, право громадських організацій на звернення до суду із відповідними позовами у розумінні пункту другого частини першої статті 21 наведеного Закону є загальною прерогативою та обмежено певними категоріями правовідносин, з якими безпосередньо пов'язана статутна діяльність громадських організацій, та законодавством, яке безпосередньо регулює відповідні правовідносини.
Судом встановлено, що відповідачем права або законні інтереси безпосередньо позивача не порушені, ним не надано до суду жодного доказу у підтвердження наявності саме його порушеного права або інтересів, за захистом якого він звернувся; позивач звертається до суду на захист прав та інтересів своїх членів.
Згідно Статуту, затвердженого загальними зборами Громадської організації від 04.12.2017 року є громадським об'єднанням, яка об'єднує на засадах вільності, рівноправності громадян України.
Метою організації є: сприяння на громадських засадах забезпеченню системного запобігання, виявлення та припинення корупційних правопорушень, поновленню законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, усуненню причин і наслідків вчинення корупційних діянь; задоволення та захист своїх законних соціальних, економічних, екологічних, творчих, вікових, національно-культурних, спортивних та інших спільних інтересів членів організації.
Згідно п.3.1-3.2 Статуту, членство в Організації є індивідуальним. Індивідуальними членами Організації можуть бути громадяни України, що виконують вимоги Статуту Організації та беруть участь у її діяльності. Членами Організації можуть бути громадяни України віком від 18 років, що визнають Статут Організації, проводять діяльність, спрямовану на реалізацію її мети та завдань, сплатили вступний внесок, розмір якого встановлено Рішенням Правління Організації.
Для реалізації мети та завдань організація має право, зокрема: проводити громадські розслідування, запитувати та отримувати публічну інформацію, а також представляти і захищати свої законні інтереси та законні інтереси своїх членів у державних та громадських органах.
Слід зазначити, що а ні Закон України «Про громадські об'єднання», а ні Закон України «Про автомобільний транспорт» не передбачають право громадських об'єднань, зокрема позивача, на звернення до суду за захистом інтересів інших осіб, які не є її членами.
Правові підстави для звернення громадських організацій до адміністративного суду за захистом суспільних інтересів або інтересів свої членів, у правовідносинах, що пов'язані з перевезення пасажирів на міських автобусах загального користування, чинним законодавством не визначені.
Крім того, позивачем не надано доказів того, що членами Організації є автоперевізники, на захист прав та інтересів яких звернувся позивач.
Оскільки згідно із вимогами Закону України «Про автомобільний транспорт», стаття 34 якого визначає вимоги до автомобільного перевізника, члени громадської організації, якими можуть бути лише фізичні особи, безпосередньо не можуть брати участь у конкурсі з перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, позивач, звертаючись до суду за захистом прав мешканців міста Дніпра, фактично намагається захистити права перевізників-претендентів щодо взяття ними участі у конкурсі, які не є її членами.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є обов'язковою для застосування судами України як джерела права.
Так, у рішенні у справі «ОСОБА_3С.Б.Л. проти Бельгії» від 24 лютого 2009 року, в якій екологічною організацією оскаржувалась відмова держави у перегляді дозволу на розширення сміттєвого полігону, Європейський суд прийшов до висновку щодо можливості громадської організації здійснювати захист суспільних інтересів в судовому порядку відповідно до статті 6 Конвенції, у випадку, якщо мета такого захисту обмежується просторовими та часовими межами, виходячи з обставин даної справи і особливої природи оспорюваного заходу, з урахуванням статусу організації-заявника та його членів; відповідно, питання, порушене організацією-заявником, має достатній зв'язок з правом, на підставі якого він може стверджувати, що володіє ним як юридична особа, для того щоб стаття 6 Конвенції була прийнятною.
Оскільки позивачем не доведено вчинення протиправної бездіяльності органом місцевого самоврядування щодо прав та інтересів безпосередньо позивача як юридичної особи; а також враховуючи, що чинне законодавство містить чітке визначення правил звернення до суду, які позивачем не дотримані суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Посилання позивача на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 року № 199/200/14-а як на підставу того, що громадські організації можуть діяти на благо інтересів будь-яких осіб судом відхиляться, оскільки тією ж ухвалою визначено, що для того щоб скористатися правом представляти інтереси своїх членів, Громадська організація зобовязання підтвердити право представляти у суді інтереси свого члена та подати докази, які підтверджують, що цей громадянин є справді її членом, що в свою чергу позивачем у цій справі не враховано.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні позову Громадської організації «Платформа Громадський контроль» - відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.
Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складений 27.04.2018 року.

Суддя ОСОБА_4