Справа № 703/3197/17
Суддя: Опалинська О. П.
Дата ухвалення: 2018-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/3197/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2018 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської областіОпалинська О.П., розглянувши в письмовому провадженні в залі суду в м. Сміла адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 внутрішніх справ України про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з адміністративним позовом до ОСОБА_2 внутрішніх справ України, в якому просить визнати дії ОСОБА_2 внутрішніх справ в особі Департаменту фінансово-облікової політики щодо відмови в призначенні йому одноразової грошової допомоги згідно висновку ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області від 17 березня 2017 року про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію» у звязку зі встановленням 2-ої групи інвалідності повязаної з виконанням службових обовязків, у відповідності до законодавства, з урахуванням сум виплаченої допомоги при встановленні 3-ої групи інвалідності, повязаної з виконанням службових обовязків протиправними; зобовязати таке призначити йому одноразову грошову допомогу згідно висновку ліквідаційної комісії УМВСЧ України в Черкаської області від 17 березня 2017 року та поданих документів про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію» у звязку зі встановленням 2-ої групи інвалідності повязаної з виконанням службових обовязків, у відповідності до законодавства, з врахуванням сум виплаченої допомоги при встановленні 3-ої групи інвалідності, повязаної з використанням службових обовязків; зобовязати таке надати протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 17 липня 1978 року по 09 лютого 1998 року він проходив службу в органах внутрішніх справ України. Під час проходження служби в ОВС він з 16 травня 1986 року по 04 червня 1986 року приймав участь по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в м. Чорнобиль та м. Припять. У звязку із захворюванням відповідно до свідоцтва про хворобу №186 за 1998 рік був визнаний обмежено придатний до військової служби, в звязку з захворюванням, яке повязане з виконанням обовязків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, діагноз: вегето-сосудиста дистонія змішаної форми, кризовий перебіг, хронічна дисциркуляторна енцефалопатія І ступеня з цефалічним, антено-неврастенічним синдромом) та в результаті був звільнений з ОВС та встановлена 3-тя група інвалідності. 04 травня 2016 року постановою військово-лікарської комісії Державної установи «Територіальне медичне обєднання ОСОБА_2 внутрішніх справ України по Черкаській області» №45 у звязку із новим захворюванням, діагноз: рак передміхурової залози, стан після гормональної терапії та оперативного лікування, встановлено, що дане захворювання повязане з виконанням службових обовязків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. 23 грудня 2016 року спеціалізованою радіологічною медико-соціальною експертною комісією, йому була встановлена на безтерміновий період 2-га група інвалідності, з приводу злоякісного новоутворення простати, передміхурової залози. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 затверджено «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції». Відповідно до п.2. вказаного Порядку та умов, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є дата, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії. Згідно п.3 зазначеного Порядку та умов, грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обовязків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності ІІ групи. Таким чином, він має право на отримання грошової допомоги, оскільки захворювання за яким йому встановлена 2-га група інвалідності, ніяким чином не повязана із захворюванням, за яким йому раніше була встановлена 3-тя група інвалідності. 21 лютого 2017 року він звернувся із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням йому 2-ої групи інвалідності до Голови ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області до якої надав відповідні документи. З врахуванням наданих ним документів, 16 березня 2017 року ліквідаційною комісією УМВС України в Черкаській області складено висновок про призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ в звязку із встановленням інвалідності на підставі п..3.2 «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850. Зазначений висновок ліквідаційною комісією УМВС України в Черкаській області був направлений до ОСОБА_2 внутрішніх справ України, для призначення йому одноразової грошової допомоги. Листом ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області №37/Ш-14 від 28 квітня 2017 року йому повідомлено, що ОСОБА_2 внутрішніх справ України матеріали на призначення йому одноразової грошової допомоги по 2-ій групі інвалідності повернуло без виконання, тому що первинний огляд МСЕК та встановлення 3-ої групи інвалідності відбулося 21 квітня 1998 року, а повторний огляд МСЕК та встановлення 2-ої групи інвалідності 23 грудня 2016 року, що перевищує передбачений п.4 Порядку та умов дворічний термін. Із зазначеним рішенням МВС України про не призначення йому одноразової грошової допомоги по 2-ій групі інвалідності, він не згідний, оскільки п.10. Порядку та умов призначення і виплата грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного спяніння; навмисне спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоровю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги. Зазначених обставин при розгляді поданих ним документів, не встановлено.

Позивач ОСОБА_1 в засідання не зявився, однак надав суду заяву, в якій просив розгляд його адміністративної позовної заяви проводити без його участі, позов підтримує та просить задовольнити його в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 внутрішніх справ України в засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час, дату та місце його проведення був повідомлений належним чином. Разом з тим, представник відповідача надав суду відзив, відповідно до якого, ОСОБА_2 внутрішніх справ України заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими. Так під час розгляду матеріалів ОСОБА_1 було зясовано, що він проходив службу в органах внутрішніх справ з 17 липня 1978 року по 09 лютого 1998 року. У період проходження служби направлявся для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Первинний огляд ОСОБА_1 на МСЕК відбувся 21 квітня 1998 року з встановленням ІІІ групи інвалідності та відповідного ступеня втрати, в звязку з чим йому було виплачено страхову суму НАСК «Оранта» 30 травня 2000 року у сумі 8263 гривень 80 копійок. Вдруге ОСОБА_1 було оглянуто МСЕК 23 грудня 2016 року з встановленням 2-ої групи інвалідності та відповідного ступеня втрати професійної працездатності. Таким чином, між первинним оглядом на МСЕК ОСОБА_1 21 квітня 1998 року та повторним 23 грудня 2016 року пройшло 18 років, що перевищує передбачений п.4 «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, дворічний термін. На підставі вищезазначеного, ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, про ще його відповідно до п.9 Порядку повідомлено листом ДФОП МВС України від 31 березня 2017 року №15/2-1075. Просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог предявлених до МВС України в повному обсязі.

Згідно п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе не відкладати розгляд справи та така може бути вирішена на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в адміністративному позові та у відзиві на позов обставини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно п.1 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Як вбачається з адміністративної позовної заяви, ОСОБА_1 в період з 17 липня 1978 року по 09 лютого 1998 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Згідно ч.1 ст.78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Проходження служби ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ України в період з 17 липня 1978 року по 09 лютого 1998 року відповідачем не заперечується, відтак така обставина, враховуючи положення ч.1 ст.78 КАС України, доказуванню не підлягає.

Згідно довідки №14/8-31 від 13 лютого 2017 року затвердженої постановою державного комітету СРСР із праці та соціальних питань від 09 березня 1988 року №122 виданої Управлінням МВС України в Черкаській області, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді інспектора окремого дивізіону ДПС ДАІ УВС Черкаського облвиконкому в званні старшини міліції, приймав участь у заходах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року №1497-378 та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року №665-195, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі списком №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, з 16 травня 1986 року по 04 квітня 1986 року в м. Чорнобиль та м. Припять (а.с.15).

Відповідно до свідоцтва про хвороби №186 датоване березнем 1998 року виданого Окружною військово-лікарською комісією Управління внутрішніх справ Черкаської обласної державної адміністрації, ОСОБА_1 постановлено діагноз: вегето-сосудиста дистонія змішаної форми, кризовий перебіг, хронічна дисциркуляторна енцефалопатія І ступеня з цефалічним, антено-неврастенічним синдромом, в звязку з чим визнаний обмежено придатний до військової служби. Вказане захворювання повязане з виконанням обовязків військової служби в ОВС (а.с.13).

Згідно витягу із акта у МСЕК №0016638, ОСОБА_1 встановлена 3-тя група інвалідності (а.с.14).

Відповідно до довідки №02-05/5 від 17 лютого 2017 року виданої директором Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» ОСОБА_3, ОСОБА_1 отримував страхову суму за державним обовязковим особистим страхуванням 30 травня 2000 року в розмірі 8263 гривні 80 копійок за ІІІ групу інвалідності, повязану з виконанням службових обовязків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.17).

Згідно постанови ВЛК Державної установи «Територіальне медичне обєднання ОСОБА_2 внутрішніх справ України по Черкаській області» з приводу встановлення причинного звязку захворювань у колишнього співробітника органів внутрішніх справ ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 04 травня 2016 року №45, захворювання у колишнього співробітника органів внутрішніх справ ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1: «Рак передміхурової залози. G 1, Т 1-2, N 0, М 0; стан після гормональної терапії та оперативного лікування( 23 березня 2016 рік радикальна простатектомія, лімфоаденектомія)», так, повязане з виконанням службових обовязків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.11).

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААА №536320 виданої КЗ «Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи ЧОР», ОСОБА_1 з 23 грудня 2016 року встановлена ІІ (друга) група інвалідності безтерміново (а.с.12).

Враховуючи, що ОСОБА_1 під час проходження з 17 липня 1978 року по 09 лютого 1998 року служби в органах внутрішніх справ України в період з 16 травня 1986 року по 04 квітня 1986 року був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відтак суд вважає, що ІІ (друга) група інвалідності встановлена йому за захворювання, яке він отримав при проходженні служби в органах внутрішніх справ України.

21 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області з заявою, в якій просив провести виплату одноразової грошової допомоги в звязку з встановленням йому ІІ групи інвалідності (а.с.9).

16 березня 2017 року головою ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області виготовлено висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію», який складений на підставі матеріалів працівника міліції ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Висновок для затвердження подано до ДФОП МВС України (а.с.10).

Як вбачається з листа №15/2-1075 від 31 березня 2017 року т.в.о. директора Департаменту фінансово-облікової політики ОСОБА_2 внутрішніх справ України ОСОБА_4 адресованого Ліквідаційній комісії УМВС України в Черкаській області, у Департаменті фінансово-облікової політики МВС України розглянуто матеріали з питання призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 Згідно надісланих матеріалів при первинному огляді МСЕК ОСОБА_1 21 квітня 1998 року встановлено 3-ю групу інвалідності та відповідний ступінь втрати працездатності. Під час повторного огляду МСЕК з 23 грудня 2016 року йому встановлено 2-у групу інвалідності та відповідний ступінь втрати працездатності. Таким чином, обставина, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років, за умовами пункту 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, не дає йому права на отримання грошової допомоги в більшому розмірі (а.с.19).

Листом №37/Ш-14 від 28 квітня 2017 року голови ліквідаційної комісії Управління МВС України в Черкаській області ОСОБА_5, ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для виплати йому одноразової грошової допомоги (а.с.18).

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII, який був чинним на момент проходження позивачем служби в ОВС та встановлення йому інвалідності ІІІ-ї групи (далі - Закон № 565-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів Української РСР «Про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки» від 29 червня 1991 року № 59 (далі - Порядок № 59), постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» від 12 травня 2007 року № 707 (далі - Порядок № 707), постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» від 21 жовтня 2015 року № 850 (далі - Постанова № 850).

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 23 Закону № 565-ХІІ передбачено, що в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 21 червня 1991 року №59 «Про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки», запровадити з 1 січня 1991 року державне обов'язкове особисте страхування осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки на випадок загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби.

Згідно п.п. «а» п.2 ч.2 Положення про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 21 червня 1991 року №59 «Про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки», яке було чинне станом на момент встановлення позивачу інвалідності ІІІ-ї групи, страховик виплачує страхові суми: особам рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ (їхнім спадкоємцям) у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської безпеки, боротьбі із злочинністю: у разі одержання застрахованим тяжкого поранення (контузії, травми або каліцтва) - в розмірі чотиримісячного грошового утримання, легкого поранення - в розмірі двомісячного грошового утримання за останньою посадою, яку він займав; у разі встановлення застрахованому інвалідності, що настала у період служби (роботи), але не пізніш як через 3 місяці після звільнення зі служби (роботи) чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце при виконанні службових обов'язків: інвалідові I групи - в розмірі п'ятирічного грошового утримання; інвалідові II групи - в розмірі чотирирічного грошового утримання; інвалідові III групи - в розмірі трирічного грошового утримання; у разі загибелі (смерті) застрахованого його спадкоємцям (після подання свідоцтва про право на спадщину) - в розмірі десятирічного грошового утримання загиблого (померлого) за останньою посадою, яку він займав. Виплата страхових сум здійснюється з розрахунку грошового утримання, передбаченого чинним законодавством за останньою посадою на день виплати страхової суми.

Відповідно до п.2 ч.2 вищевказаного Положення, виплата зазначених у підпунктах "а" і "б" цього пункту страхових сум у зв'язку з настанням страхової події провадиться за вирахуванням раніше виплачених страхових сум (з цього виду страхування) за цю ж саму страхову подію. При цьому страхова сума виплачується незалежно від виплат з інших видів страхування і виплат, здійснюваних у порядку відшкодування збитків.

Крім того, зазначеним положенням, яке було чинне станом на момент встановлення позивачу інвалідності ІІІ-ї групи, не передбачено права на отримання грошової допомоги в розмірі, більшому за раніше виплачену суму.

Положення про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 21 червня 1991 року №59 «Про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки», в редакції, яка була чинною станом на момент встановлення позивачу інвалідності ІІІ-ї групи, вставила чинність в звязку з набуттям чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» від 12 травня 2007 року № 707.

У пп. 3 п. 1 Порядку № 707, який діє на теперішній час закріплено, що в разі виникнення у працівника міліції, податкової міліції або членів його сім'ї права на отримання грошової допомоги в розмірі, більшому за раніше виплачену суму, виплата проводиться за вирахуванням такої суми.

Згідно з п. 7 Порядку № 707, орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті).

МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати.

Виплата грошової допомоги працівнику міліції, податкової міліції проводиться шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий заявником в установі банку, або через касу органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у разі його загибелі (смерті) членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям.

Враховуючи вищевказані норми, суд приходить до висновку, що МВС під час розгляду заяви ОСОБА_1 про проведення виплати одноразової грошової допомоги у звязку встановленням йому ІІ (другої) групи інвалідності мав прийняти одне з таких рішень: призначити виплату або відмовити у її виплаті.

Разом з тим, як вбачається з висновку про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію», який складений на підставі матеріалів працівника міліції ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, складений головою ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області та направлений для затвердження подано до ДФОП МВС України, відомості про погодження чи не погодження начальником відділу МОПСВ ДФОП МВС в такому відсутні, так само як і відомості про затвердження чи про відмову у затвердженні директором ДФОП МВС України (а.с.10).

Крім того, як вбачається з листа №15/2-1075 від 31 березня 2017 року т.в.о. директора Департаменту фінансово-облікової політики ОСОБА_2 внутрішніх справ України ОСОБА_4 адресованого Ліквідаційній комісії УМВС України в Черкаській області, матеріали ОСОБА_1 про призначення йому одноразової грошової допомоги повернуті як такі, що не відповідають вимогам законодавства (а.с.19).

Листом №37/Ш-14 від 28 квітня 2017 року голови ліквідаційної комісії Управління МВС України в Черкаській області ОСОБА_5, ОСОБА_1 повідомлено, що ОСОБА_2 внутрішніх справ України його матеріали на призначення одноразової грошової допомоги по ІІ групі інвалідності повернуті без виконання через невідповідність вимогам п.4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівникам міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 (а.с.18).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 внутрішніх справ України, під час розгляду матеріалів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по ІІ групі інвалідності жодного з передбаченого Порядком № 707 рішення не прийняло, що є порушенням чинного законодавства України.

Оскільки, ОСОБА_2 внутрішніх справ України в особі Департаменту фінансово-облікової політики рішення про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно висновку ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області від 17 березня 2017 року про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію» у звязку з встановленням ІІ групи інвалідності повязаної з виконанням службових обовязків, у відповідності до законодавства, з врахуванням сум виплаченої допомоги при встановленні ІІІ групи інвалідності, повязаної з виконанням службових обовязків не приймалося, в звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання вказаних дій протиправними задоволенню не підлягають.

Вимога про визнання дій ОСОБА_2 внутрішніх справ України в особі Департаменту фінансово-облікової політики щодо не розгляду матеріалів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно висновку ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області від 17 березня 2017 року про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію» у звязку з встановленням ІІ групи інвалідності повязаної з виконанням службових обовязків, у відповідності до законодавства, з врахуванням сум виплаченої допомоги при встановленні ІІІ групи інвалідності, позивачем перед судом не ставилося.

Крім того, відповідно до п.п. 4, 11 постанови № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.

Отже, законодавством, чинним на момент встановлення позивачу інвалідності ІІ-ї групи було регламентовано граничний строк - 2 роки, у межах якого після первинного встановлення інвалідності працівник міліції має право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, якщо йому встановлено вищу групу інвалідності.

При цьому, така норма має імперативний характер і жодних виключень з визначеного нею нормативного правила законодавством не передбачено.

Таким чином, враховуючи, що первинно інвалідність позивачу була встановлена 21 квітня 1998 року (ІІІ група), а вищу групу інвалідності він набув лише 23 грудня 2016 року, тобто зі спливом вказаного дворічного строку, відтак суд приходить до беззаперечного висновку про відсутність у нього достатніх та необхідних правових підстав для отримання грошової допомоги в більшому розмірі.

Разом з тим, суд вважає, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності слід вважати дату, вказану у довідці МСЕК, і визначаючи обсяг соціальних прав особи, слід керуватися саме законодавством, яке було чинним станом на вказану дату.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2016 року по справі № 758/9241/13-а.

Таким чином, при вирішення питання щодо наявності у позивача відповідних соціальних прав, а саме права на отримання грошової допомоги в більшому розмірі у зв'язку зі встановлення інвалідності вищої групи, необхідно застосовувати норми законодавства, чинного саме на дату її встановлення, тобто 23 грудня 2016 року.

Водночас, при розв'язанні спірних правовідносин судом враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідність пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Згідно ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім того, слід зазначити, що одноразова грошова допомога у більшому розмірі призначається в звязку з встановленням вищої групи інвалідності повязаної з виконанням службових обовязків, ніж була встановлена вперше, та ніяк не через хворобу, на підставі якої така група встановлена, в звязку з чим суд не приймає до уваги доводи позивача, що він має право на отримання грошової допомоги, оскільки захворювання за яким йому встановлена ІІ група інвалідності, ніяким чином не повязане із захворюванням за яким йому раніше була встановлена ІІІ група.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 щодо зобовязання ОСОБА_2 внутрішніх справ України в особі Департаменту фінансово-облікової політики призначити йому одноразову грошову допомогу згідно висновку ліквідаційної комісії УМВСЧ України в Черкаської області від 17 березня 2017 року та поданих документів про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію» у звязку зі встановленням 2-ої групи інвалідності повязаної з виконанням службових обовязків, у відповідності до законодавства, з врахуванням сум виплаченої допомоги при встановленні 3-ої групи інвалідності, повязаної з використанням службових обовязків.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи зазначені норми та те, що основні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, суд вважає, що вимога позивача про зобовязання ОСОБА_2 внутрішніх справ України в особі Департаменту фінансово-облікової політики надати протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення задоволенню також не підлягає.

Оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат, відтак понесені судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України у відповідності до положень частини 5 статті 139 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст.139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 46, 95, 150 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 78, 205, 229, 241-246, 255, 297 КАС України, Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII, постановою Кабінету Міністрів Української РСР «Про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки» від 29 червня 1991 року № 59 , постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» від 12 травня 2007 року № 707, постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» від 21 жовтня 2015 року № 850,-

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 внутрішніх справ України про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п.5 п.15 «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Сторони справи:

Позивач ОСОБА_1, адреса: вул. Т.Шевченка, 39 бАДРЕСА_1, 20700;

Відповідач ОСОБА_2 внутрішніх справ України, адреса: вул. Богомольця, буд.10, м. Київ, 01601.

Головуючий: О.П.Опалинська