Справа № 569/1877/18
Суддя: Ковальов І. М.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/1877/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2018 року Рівненський міський суд

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до Рівненської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил звернувся ОСОБА_1

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та визнати протиправною, та скасувати постанову Рівненської митниці ДФС №0014/20200/18 від 01 лютого 2018 року в справі про порушення митних правил про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнав та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01 лютого 2018 року в.о. заступника начальника Рівненської митниці ДФС ОСОБА_2 було винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів в розмірі 98 344,59 грн.

Як вбачається з даної постанови, «18 липня 2015 року громадянин України ОСОБА_1, через Закарпатську митницю ДФС, ввіз на територію України вантажний автомобіль марки «RENAULT», модель «KANGOO», ідентифікаційний номер VF1FW1AB543075299, рік виготовлення 2010».

У якості підстави для переміщення вказаного транспортного засобу через митний кордон України громадянин ОСОБА_1 подав органам доходів і зборів України документи: договір купівлі-продажу (Fatura) №575/15 від 16 липня 2015 року, виписаний підприємством «D&G CAR DIFFUSION Boffi elio Pietro», документ про реєстрацію автомобіля №Ф067951МІ10 від 07 серпня 2010 року.

У зазначених документах зазначено, що вищезгаданий автомобіль вперше був зареєстрований (введений в експлуатацію) 07 серпня 2010 року.

Переміщення автомобіля через митний кордон України здійснив громадянин ОСОБА_1 на підставі митної декларації типу ІМ40 ЕЕ №204050001/2015/009471 від 17 липня 2015 року.

20 липня 2015 року декларант ПП «ТІ-НА» на підставі договору про здійснення декларування вантажів фізичних осіб від 20 липня 2015 року №966, укладеного з ОСОБА_1 у Рівненську митницю ДФС подав митну декларацію типу ІМ40 ДЕ №204050001/2015/009692 для проведення митного оформлення даного автомобіля.

Митне оформлення транспортного засобу марки «RENAULT», модель «KANGOO», ідентифікаційний номер VF1FW1AB543075299, рік виготовлення 2010».

Під час митного оформлення транспортного засобу декларантом проведено нарахування акцизного податку за ставкою 0,02 євро за 1 см3, що застосовується для транспортних засобів, які використовувалися до 5 років.

З метою перевірки достовірності інформації, вказаній у договорі купівлі-продажу (Fatura) №575/15 від 16 липня 2015 року та документи про реєстрацію автомобіля № А067951МІ10 від 07 серпня 2010 року стосовно дати першої реєстрації (введення в експлуатацію) Рівненською митницею ДФС направлено запит до митних органів Італійської Республіки від 09 березня 2017 року №1200/34/17-70-20.

10.08.2017 року в Рівненську митницю ДФС, листом ДФС України від 04.08. 2017 року №20709/7/99-99-20-02-01-17 надійшла відповідь Міністерства інфраструктури та транспорту Італійської Республіки.

Міністерства інфраструктури та транспорту Італійської Республіки повідомило, що транспортний засіб марки «RENAULT», модель «KANGOO», ідентифікаційний номер VF1FW1AB543075299 був зареєстрований в Італії 07 квітня 2010 року (дата першої реєстрації) державний номерний знак ЕВ368МВ на імя Boffi Еlio Pietro. 24 березня 2015 року транспортний засіб було знято з обліку в звязку з його вивозом в Болгарію.

Крім того, Рівненської митницею ДФС отримано відповідь від офіційного представника виробника Renault в Україні АТ «Рено Україна» (лист від 17 листопада 2017 року №370), в якій зазначено, що автомобіль марки «RENAULT», модель «KANGOO», ідентифікаційний номер VF1FW1AB543075299 був реалізований 07 квітня 2010 року.

Таким чином, вищезазначений транспортний засіб був виготовлений та введений в експлуатацію (використовувався) більше 5-ти років на дату митного оформлення. Відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року №71-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», ставки податку для транспортних засобів, що відповідають коду 8704 згідно з УКТЗЕД застосовуються для автомобілів, що використовувалися з 5 до 8 років з коефіцієнтом 40 (для товарної підкатегорії НОМЕР_1 0,8 євро за 1 см3 обєму циліндрів двигуна).

ГУ ДФС в Рівненській області проведено документальну невиїзну перевірку дотримання громадянином ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) вимог законодавства України з питань державної митної справи, в тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товару з поданням митної декларації від 20 липня 2015 року №204050001/2015/009692 (Акт перевірки від 11 жовтня 2017 року №1094/17-00-13-09/НОМЕР_2, вхідний Рівненської митниці ДФС №15940/05-35 від 26 грудня 2017 року). В процесі перевірки встановлені порушення законодавства України з питань державної митної справи, внаслідок заявлення невірної дати початку використання товару за митною декларацією типу ІМ40Д від 20 липня 2015 року №204050001/2015/009692, що призвело до заниження митних платежів на загальну суму 32781,53 грн., у т.ч.: акцизний податок з товарів, які ввозяться на митну територію України на суму 27317,94 грн. на додану вартість на суму 5463,59 грн.

Заниження митних платежів на загальну суму 32781,53 грн. виникло внаслідок подання громадянином ОСОБА_1 до митного контролю під час переміщення через митний кордон транспортного засобу документів, що містять неправдиві відомості.

Отже, громадянин ОСОБА_1І, з метою зменшення розміру митних платежів надав під час проведення митного контролю транспортного засобу марки «RENAULT», модель «KANGOO», ідентифікаційний номер VF1FW1AB543075299 у Закарпатську та Рівненську митниці ДФС документи (договір купівлі-продажу (Fatura) №575/15 від 16 липня 2015 року, виписаний підприємством «D&G CAR DIFFUSION Boffi elio Pietro», документ про реєстрацію автомобіля №Ф067951МІ10 від 07 серпня 2010 року), що містять недостовірну інформацію стосовно дати першої реєстрації (введення в експлуатацію) автомобіля. В подальшому згадані документи були передані митному брокеру ПП «ТІ-НА» для оформлення митної декларації.

Статтею 74 МК України передбачено, що імпорт (випуск для вільного обігу) це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митний території України.

Статтею 334 МК України встановлено, що особи, які переміщують товари через митний кодон України зобовязані надавати документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, в усній, письмовій та/або електронній формі.

У відповідності до ч.1 ст.257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Згідно з ч.8 ст.264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Статтею 266 МК України визначено, що декларант зобовязаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, відповідно до порядку, встановленого Митним кодексом України та сплатити митні платежі.

Відповідно до пункту 3.2. Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №651, відомості, заявлені у МД декларантом або уповноваженою особою, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Відповідно до Закону України «Про митний тариф України» від 19 вересня 2013 року №584-УІІ додатковою приміткою 1 до 87 групи УКТ ЗЕД встановлено, що моторними транспортними засобами, що використовувалися вважаються такі, на які були або є реєстраційні документи, видані уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, що дають право експлуатувати ці транспортні засоби.

При класифікації транспортних митних засобів термін їх експлуатації відліковується з дати першої реєстрації транспортного засобу, яка зазначається в спеціальній графі (переважно графа В) технічного паспорта (свідоцтво про реєстрацію).

Громадянин ОСОБА_1 надав письмові пояснення в яких вказав, що він не погоджується з висновками зробленими Рівненською митницею ДФС щодо доведеності його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.485 МК України. В також вказав, що шестимісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності минув, оскільки митне оформлення транспортного засобу відбулося 20 липня 2015 року, а протокол складено 05 січня 2018 року.

З цього приводу слід зазначити, що вина громадянина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.485 МК України доведена матеріалами справи, а саме протоколом про порушення митних правил від 05 січня 2018 року №0014/20400/18, актом перевірки від 11 жовтня 2017 року №1094/17-00-13-09/НОМЕР_2, відповіддю Міністерства інфраструктури та транспорту Італійської Республіки, надісланою листом ДФС України від 04 серпня 2017 року №20709/7/99-99-20-02-01-17.

Також, слід зауважувати, що одержувачем товару та особою, відповідальною за фінансове регулювання, згідно з митною декларацією ІМ40 ДЕ №204050001/2015/009692 від 20 липня 2015 року є ОСОБА_1 отже, зацікавленість в зменшенні витрат, повязаних із сплатою митних платежів мав лише ОСОБА_1

У відповідності до ч.2 ст.467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 Митного кодексу України розглядаються судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а в разі розгляду судами (суддями) справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469,477-485 МК України не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що перелік триваючих правопорушень не є вичерпним, а лише конкретизуючим щодо окремих статей.

При цьому, в положеннях Митного кодексу України не міститься визначення триваючого правопорушення.

Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у листі Міністерства юстиції України від 01 грудня 2003 року №22-34-1465, триваючим правопорушенням є такі, що повязані з тривалим, неперервним невиконанням обовязків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обовязків або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності.

Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обовязків.

Згідно із ст.266 МК України до обовязків декларанта належить, зокрема, здійснення декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом, а також сплата митних платежів або забезпечення їх сплати відповідно до цього Кодексу.

Отже, несплата митних платежів є триваючим правопорушенням оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обовязку.

Згідно з матеріалами справи порушення ОСОБА_1 митних правил, що передбачене ч.1 ст.485 МК України виявлено Рівненською митницею ДФС 10 серпня 2017 року, тобто з часу отримання листа Державної фіскальної служби України від 04 серпня 2017 року №20709/7/99-99-20-02-01-17.

Про час, місце та дату розгляду справи про порушення митних правил №0014/20400/18 громадянин ОСОБА_1 повідомлений належним чином. Клопотань від громадянина ОСОБА_1 про перенесення розгляду вказаної справи не надходило.

Таким чином, громадянин ОСОБА_1 з метою неправомірного зменшення розміру митних платежів надав органу доходів і зборів документи (договір купівлі-продажу (Fatura) №575/15 від 16 липня 2015 року, виписаний підприємством «D&G CAR DIFFUSION Boffi elio Pietro», документ про реєстрацію автомобіля №Ф067951МІ10 від 07 серпня 2010 року), що містить неправдиві відомості стосовно дати першої реєстрації (дати введення в експлуатацію) транспортного засобу, внаслідок чого зменшено розмір митних платежів в сумі 32781,53 грн., чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.485 МК України.

Враховуючи вищевикладене, Постановлено: громадянина України ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України; на громадянина ОСОБА_1 накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів в розмірі 98 344,59 грн.».

Суд вважає, що дана постанова є неправомірною та підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення та поясненням особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів технічних засобів, що мають функції фото, кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.54 МК України органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності визначення митної вартості товарів під час проведення митного контролю і митного оформлення.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобовязаний, зокрема, здійснити контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення кладових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товару після їх випуску; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Статтею 352 МК України визначено перелік матеріалів, які можуть бути використані посадовими особами органів доходів і зборів для підготовки висновків за результатами перевірок, зокрема: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

З метою здійснення митного контролю органи одходів і зорів мають право направляти письмові запити та отримувати інформацію щодо переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через кордон України, випуску товарів та їх використання на митній території України. Для підготовки висновків можуть бути використані матеріали, отримані від субєктів зовнішньоекономічної на запит органу доходів і зборів в порядку статті 334 МК України.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митних кордон України було допущено порушення законодавства України.

Відповідно до положень статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом УІІІ цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість тору, зобовязані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Декларантом ПП «ТІ-НА» при заявленні митної вартості транспортного засобу було надано митним органом до митної декларації МД 204050001/2015/009471 від 17 липня 2015 року, зокрема: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу А06795МІ10 від 07 серпня 2010 року та рахунок-фактура (інвойс) №575/15 від 16 липня 2015 року, за якими рік випуску автомобіля визначено саме 2010 роком, а дата першої реєстрації 07 серпня 2010 року.

Порядок переміщення транспортного засобу через митний контроль врегульовано Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України затвердженими Наказом Державної митної служби України 17 листопада 2005 року №1118 (у редакції наказу Держмитслужби від 17 березня 2008 року №229).

Так, відповідно до п.7 Правил, власник транспортного засобу або уповноважена особа, яка переміщує транспортний засіб через митний кордон України, предявляє його митному органу для проведення митного огляду й подає серед інших документів оригінали та ксерокопії паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

Відповідно до п.8 Правил №1118 визначення року виготовлення ТЗ здійснюється на основі даних його виробника, що містяться в ідентифікаційному номері ТЗ. Міжнародною організацією стандартизації (ISO) запроваджено з 1976 року міжнародний стандарт ідентифікаційних позначень автомобіля ISO 3779-1983 гармонізований з державним стандартом України ДТСУ 3525-97 обовязкового застосування в Україні, які складаються з міжнародного коду виробника ТЗ (перші три символи), описової частини (подальші шість символів) і розпізнавальної частини (останні вісім символів), за якими визначається ідентифікаційний номер ТЗ. Ідентифікаційний номер індивідуальний для кожного ТЗ.

У разі визначення року виготовлення ТЗ необхідно враховувати те, що за міжнародним стандартом ISO 3779-1983 виробники ТЗ зазначають в ідентифікаційному номері або календарний, або модельний рік виготовлення ТЗ, тобто наступний модельний рік починається після 1 липня поточного календарного року.

Стандартом ISO 3779-1983 для кодування модельних років виготовлення ТЗ рекомендовано використання 10-го символу в 17-значному ідентифікаційному номері та символів, наведених у табл.4.4. додатка 4 до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395.

Календарний і модельні роки виготовлення можуть також визначатися за розпізнавальною частиною ідентифікаційного номера (останні 8 знаків).

Більшість виробників ТЗ зазначають рік виготовлення 10-м символом у 17-значному ідентифікаційному номері. Разом з тим, існують виробники ТЗ, що зазначають рік виготовлення знаком, розміщеним в іншому місці ідентифікаційного номера ТЗ. Деякі виробники формують ідентифікаційний номер ТЗ, у якому рік виготовлення взагалі не зазначається.

За рік виготовлення ТЗ приймається календарна дата його виготовлення (день, місяць, рік).

Якщо в ідентифікаційному номері нового ТЗ не міститься повна інформація про календарну дату його виготовлення, то такою датою вважається дата виготовлення, зазначена в технічних документах виробника ТЗ.

Якщо календарну дату виготовлення ТЗ, який перебував у користуванні, визначити за його ідентифікаційним номером не можливо, то за основу береться рік виготовлення, визначений за його ідентифікаційним номером, з урахуванням календарної дати першої реєстрації ТЗ.

Датою першої реєстрації ТЗ, який перебував у користуванні, є дата зазначена в спеціальній графі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію), наприклад, паспорта німецького зразка, або дата видачі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію).

У разі відсутності даних про дату першої реєстрації, коли модельний чи календарний рік виготовлення ТЗ, зазначений в індивідуальному номері, збігається з роком початку його експлуатації, датою виготовлення вважати 1 січня року, зазначеного в ідентифікаційному номері ТЗ.

Якщо встановлений за ідентифікаційним номером модельний рік виготовлення не збігається з роком початку експлуатації ТЗ, який зазначено в реєстраційному документі й перевищує його, датою виготовлення вважати 1 липня зазначеного в реєстраційних документах року.

Якщо встановлений за ідентифікаційним номером календарний або модельний рік виготовлення не збігається з роком початку експлуатації ТЗ, який зазначено в реєстраційному документі і є меншим за нього, датою виготовлення вважати 1 січня календарного року, зазначеного в ідентифікаційному номері.

У разі неможливості визначення року виготовлення ТЗ за ідентифікаційним номером роком виготовлення вважати рік, що значиться в реєстраційних і технічних документах на ТЗ.

Датою початку користування ТЗ, що були в користуванні та ввозяться на митну територію України, уважається дата першої реєстрації ТЗ, визначена в реєстраційних документах, які видані уповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці ТЗ на постійній основі. У разі відсутності реєстраційних документів першої реєстрації ТЗ датою початку користування вважати перший день першого місяця року, зазначеного в ідентифікаційному номері ТЗ, а за відсутності в ідентифікаційному номері року виготовлення 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що документи, наведені вище та які було додано декларантом до митної декларації підтверджують, що рік випуску транспортного засобу визначено саме 2010, а дата першої реєстрації 07 серпня 2010 року. На момент подання митної декларації інших документів стосовно дати випуску транспортного засобу у позивача не було, а іншого судом не встановлено.

Нормативно-правовими актами не передбачено обовязок декларанта перевіряти дані, що зазначені в товарно-супровідних документах при заповненні митних декларацій.

Щодо посилання на акт перевірки №1094/17-00-13-09/НОМЕР_2 від 11 жовтня 2017 року, згідно якого встановлено, що різниця між сплаченими митними платежами за митною декларацією та розрахованими митними платежами становить 32 781,53 грн., тому слід зазначити, що такі відомості є інформативними і не можуть бути повністю достовірними, оскільки митна вартість транспортних засобів, рік виготовлення, а також обєми і типи двигунів, технічні характеристики, інші відомості про транспортні засоби, можуть бути визначені при наявності технічних паспортів транспортних засобів, документів, що містять відомості про вартість, а також шляхом проведення огляду транспортного засобу із врахуванням технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів.

Відповідно до ч.1 ст.486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її зх. дотриманням вимог закону забезпечення винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил та запобігання таким правопорушенням.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 486 МК України щодо своєчасного, всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил згідно ст.489 МК України зобовязана зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, предявлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом статей 458, 487 МК України, ст.ст.9-11 КУпАП підставою для визнання особи винною в порушенні митних правил, як різновиду адміністративного правопорушення є встановлення у вчиненому нею діянні ознак складу такого правопорушення, в тому числі ознак субєктивної та обєктивної сторони складу правопорушення.

Статтею 485 МК України передбачена адміністративна відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги з (урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митої вартості та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги.

Зі змісту даної норми випливає, що склад порушення, передбаченого ст.485 МК України обумовлює наявність в діях особи особливої мети ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру та вини у формі прямого умислу.

Правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП), а вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст.11 КУпАП).

Із аналізу поданих до митної декларації документів вбачається, що під час оформлення транспортного засобу декларант, визначаючи рік випуску транспортного засобу, діяв добросовісно, без жодного умислу щодо заявлення неправдивих відомостей щодо імпортованого транспортного засобу та заниження митної вартості, адже предявив до митного оформлення виключно ті документи, які були йому передані продавцем автомобіля, що ніким не скасовані чи визнані недійсними, що безумовно свідчить про відсутність в діях позивача прямого умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

З оскаржуваної постанови не вбачається, що фіскальний орган зібрав належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення і доказів того, що ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів та зменшення їх розміру, шляхом заявлення в митній декларації неправдивих відомостей про рік випуску автомобіля.

Отже, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не вчиняв жодної протиправної умисної дії та не заявляв в митній декларації неправдиві відомості спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, оскільки зазначив в митній декларації достовірні дані щодо дати першої реєстрації спірного транспортного засобу, а саме дату, яка зазначена в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

Крім того, суд вважає, що для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем пропущено шестимісячний строк, оскільки митне оформлення транспортного засобу відбулося 17 липня 2015 року, а протокол складено лише 05 січня 2018 року.

Відповідно до ч.5 ст.255 МК України митне оформлення вважається закінченим після виконання всіх митних формальностей, визначених Митним кодексом до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень. Таким чином, у випадку виконання особою дій, визначених законодавство України та надання митним органом дозволу на користування та/або вивозу товару митне оформлення вважається завершеним.

Згідно з ст.467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і збрів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі, передбачені статями 469,477-481,485 цього Кодексу не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Відповідно до постанови Верховного суду України №21-260 а/11 від 09 квітня 2012 року порушення митних правил, що виявилось після подання ВМД не можна вважати триваючим, воно припиняється із поданням декларації митному органу, а отже адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш, як встановлено діючим законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що представник відповідача не довів належними та допустимими доказами правомірності свого прийнятого рішення про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинене позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а представник позивача довів те, що його довіритель діяв в межах діючого законодавства належними та допустимими доказами, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9,19,77,241-246,255,295 КАС України, ст.ст.52,54,255,352,458,467,485,486,487 МК України,ст.ст.9-11,251,280 КУпАП, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Рівненської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Рівненської митниці ДФС №0014/20200/18 від 01 лютого 2018 року в справі про порушення митних правил, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення до Житомирського апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя :