Справа № 2а-3490/10/1870
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: В.М. Соколов

25 квітня 2018 р. м. ХарківСправа № 2а-3490/10/1870
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Старосуда М.І.

суддів: Яковенка М.М. , Подобайло З.Г.

при секретарі судового засідання Жданюк А.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації Сумської області - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації Сумської області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2016, повний текст складено 14.12.16 по справі № 2а-3490/10/1870

за позовом ОСОБА_1

до Конотопської районної державної адміністрації Сумської області, ОСОБА_2 соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації Сумської області

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2005 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Конотопської районної державної адміністрації Сумської області, ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації Сумської області, в якому просила: поновити її на посаді соціального інспектора спеціаліста 1 категорії управління праці та соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації Сумської області; зобовязати провести переведення на посаду головного державного соціального інспектора відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року №1098; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Справа розглядалася судами неодноразова і передостанньою постановою Сумського окружного адміністративного суду від 05.08.2010 року в задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2010 року постанову Сумського окружного адміністративного суду від 05.08.2010 по справі № 2-а-3490/10/1870 залишено без змін.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 22.07.2015 року № К-39693/10 частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_4.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації від 17.01.2005 року № 3 "Про звільнення ОСОБА_4Г.", поновлено ОСОБА_4 на посаді соціального інспектора - спеціаліста І категорії управління праці та соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації з 17.01.2005 року.

Справу в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_4 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17.01.2005 року до дня поновлення на роботі та моральної шкоди направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2015 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Конотопської районної державної адміністрації Сумської області, ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди прийнято до розгляду.

Згідно копії свідоцтва про смерть від 26.10.2015 року, ОСОБА_4 померла 24.10.2015 року у віці 60 років.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 28.10.2015 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Конотопської районної державної адміністрації Сумської області, ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди у зв'язку зі смертю позивача - ОСОБА_4.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2015 відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.12.2015 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Постановою Верховного Суду України від 14.06.2016 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд судових рішень та скасовано ухвали Вищого адміністративного суду України від 18.12.2015, Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2015, Сумського окружного адміністративного суду від 28.10.2015 в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині судові рішення залишені без змін.

Скасовуючи судові рішення, якими закрито провадження у справі у зв'язку зі смертю ОСОБА_4, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що, закриваючи провадження, суд не врахував, що виходячи зі змісту статті 1227 ЦК України, члени сімї або інші спадкоємці можуть претендувати на отримання суми коштів, яку спадкодавцю відповідач повинен сплатити як середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді Сумського окружного адміністративного суду від 25.08.2016 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Конотопської районної державної адміністрації Сумської області, ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди прийнято до розгляду.

В процесі розгляду справи судом було замінено позивача - ОСОБА_4 на правонаступника (спадкоємця) - ОСОБА_1, а також було замінено відповідача - ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації Сумської області на його правонаступника - ОСОБА_2 соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації.

05.12.2016 року позивач ОСОБА_1 надав до суду клопотання та розрахунок середньої заробітної плати ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу за період з 17.01.2005 року по 24.10.2016 року (день смерті ОСОБА_4Г.), згідно яких середня заробітна плата ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу складає 259 174,59 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2016 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середню заробітну плату за час вимушеного прогулу ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) з 17.01.2005 року по 15.09.2010 року в сумі 91156,34 грн.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в цій частині та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, оскільки суд не врахував, що на день прийняття постанови Вищим адміністративним судом України від 22.07.2015 року про поновлення ОСОБА_4 на роботі та на день її смерті відповідач не виніс наказ про поновлення ОСОБА_4 на роботі, а тому час вимушеного прогулу продовжувався до 24.10.2015 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, ОСОБА_2 соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в цій частині та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм процесуального та матеріального права, оскільки суд не врахував, що відповідно до статті 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у звязку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сімї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. А в даному випадку заробітна плата не була нарахована та належала спадкодавцеві, а тому суд безпідставно задовольнив частково позов та відповідно до абзацу 2 пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 не зменшив стягнуту суму заробітної плати на отриману ОСОБА_4 пенсію та на доходи в сумі 14 765,93 грн., які вона отримала за період з лютого 2006 року по вересень 2010 року. Окрім того, суд безпідставно не прийняв до уваги розрахунок відповідача, згідно якого ймовірний розмір середнього заробітку ОСОБА_4 за період з 17.01.2005 року по 15.09.2010 року міг складати 59 851,75 грн.

Окрім того, відповідачі, посилаючись на рішення суддів першої, апеляційної та касаційної інстанції, неодноразово надавали до суду апеляційної інстанції клопотання про закриття провадження у справі, оскільки спірні суми заробітної плати не належали ОСОБА_4 на день її смерті, а тому у відповідності із вимогами ст.ст.1218,1219 ЦК України не увійшли до складу спадщини, а тому не відносяться до сум, на які поширюються вимоги ст.1227 ЦК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено вище, постановою Вищого адміністративного суду України від 22.07.2015 року № К-39693/10 визнано протиправним та скасовано наказ начальника ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації від 17.01.2005 року № 3 "Про звільнення ОСОБА_4Г." та поновлено ОСОБА_4 на посаді соціального інспектора - спеціаліста І категорії управління праці та соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації з 17.01.2005 року.

Справу в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_4 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17.01.2005 року до дня поновлення на роботі та моральної шкоди направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини щодо виплати середньої заробітної плати ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу тривали з 17.01.2005 року по 15.09.2010 року, тобто до дня її виходу на пенсію.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 09.12.2015 року у справі № 6-2123цс15, час вимушеного прогулу складає з дня звільнення з роботи до дня ухвалення судового рішення про поновлення на роботі.

Отже, в даному випадку час вимушеного прогулу ОСОБА_4 складає з 17.01.2005 року по 22.07.2015 року.

Як підтверджено документами спадкової справи №499/2015, єдиним спадкоємцем ОСОБА_4, померлої 24.10.2015, є її син ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у звязку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сімї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, згідно ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, які належали ОСОБА_4, але не були нею одержані за життя, передаються її сину ОСОБА_1, оскільки за період з 17.01.2005 року до 22.07.2015 року ОСОБА_4 належала заробітна плати за час вимушеного прогулу, але не була нею одержані за життя.

Окрім того, колегія суддів звертає на правову позицію колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, висловлену в постанові від 14.06.2016 року в даній справі, згідно якої, виходячи зі змісту статті 1227 ЦК України, члени сімї або інші спадкоємці можуть претендувати на отримання суми коштів, яку спадкодавцю відповідач повинен сплатити як середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Отже, ОСОБА_1 як член сімї померлої ОСОБА_4 має право на отримання суми коштів, яку спадкодавцю відповідач повинен сплатити як середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як підтверджено матеріалами справи, заява ОСОБА_4 про поновлення на роботі розглядалася більше одного року не з вини працівника, а тому середній заробіток підлягає виплаті за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі по тексту - Порядок), відповідно до абз. "з" п. 1 якого, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 10 Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_4, виданої УПСЗН Конотопської РДА №01/436 від 20.04.2010, ОСОБА_4 за два останні місяці перед звільненням отримала заробітну плату за листопад 2004 року (22 робочі дні) в сумі 430,08 грн., за грудень 2004 року (23 робочі дні) в сумі 462,01 грн., а тому середньоденна заробітна плата складає 19,82 грн. - 892,09 грн./45 робочих днів.

Позивачем та представником ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації надавалися до суду апеляційної інстанції розрахунки заробітної плати, що могла б належати за життя ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу з 17.01.2005 року по 22.07.2015 року, які суттєво різняться між собою.

У звязку з необхідністю забезпечення всебічного, повного та обєктивного розгляду даної справи, колегія суддів за клопотання позивача 17.01.2018 року призначила по справі судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставила наступне питання:

Яка середня заробітна плата могла бути нарахована соціальному інспектору спеціалісту 1 категорії ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу за період з 17.01.2005 року по 22.07.2015 року, з урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу, відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, без врахування податку на доходи фізичних осіб та з його врахуванням.

Проведення експертизи доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

З висновку судово-економічну експертизу № 1771 від 28.02.2018 року вбачається, що в процесі проведення експертизи експертом використовувалися відповідні нормативні акти, досліджувалися матеріали справи та додатково надані ОСОБА_2 соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації необхідні для проведення експертизи документи.

Згідно висновку зазначеної експертизи, можлива середня заробітна плата, яка могла бути нарахована соціальному інспектору-спеціалісту 1-ї категорії ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації Сумської області ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу з 17.01.2005 по 22.07.2015 з урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу, відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, обчислена в загальній сумі:

- 250 959,59 грн. з врахуванням податку на доходи фізичних осіб;

- 205 786,86 грн. без врахування податку на доходи фізичних осіб.

ОСОБА_2 соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації не погодилося з зазначеним висновком судово-економічної експертизи та подало заперечення, в яких вважає невірними розрахунки середньої заробітної плати ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу з 17.01.2005 року по 22.07.2015 року і, окрім того зазначило, що експертом не зменшено зазначену у висновку суму заробітної плати на отриману ОСОБА_4 пенсію та на доходи в загальній сумі 81 562,52 грн. за період з лютого 2006 року по 22.07.2015 року.

Однак, колегія суддів вважає необґрунтованими подані відповідачем заперечення, оскільки експертом в процесі проведення експертизи досліджувалися матеріали справи та додатково надані ОСОБА_2 соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації необхідні для проведення експертизи документи і експертиза проведена із врахуванням вимог п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, згідно якого у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на абзац 2 пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 та в запереченнях на висновок судово-економічної експертизи № 1771 щодо не зменшення зазначеної у висновку суми заробітної плати на отриману ОСОБА_4 пенсію та на доходи в загальній сумі 81 562,52 грн. за період з лютого 2006 року по 22.07.2015 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року розяснення були зроблені з урахуванням вимог частини 3 статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України № 3248-15 від 20 грудня 2005 року.

Отже, з 01.01.2006 року розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу не підлягає зменшенню на отриманні ОСОБА_4 пенсію та доходи в загальній сумі 81 562,52 грн. за період з лютого 2006 року по 22.07.2015 року.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі, що в даному випадку заробітна плата не була нарахована та не належала ОСОБА_4Г, а тому згідно ст. 1227 ЦК України суд безпідставно задовольнив частково позов та, що суд не прийняв до уваги розрахунок відповідача, згідно якого ймовірний розмір середнього заробітку ОСОБА_4 за період з 17.01.2005 року по 15.09.2010 року міг складати 59 851,75 грн., колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_1 як член сімї померлої ОСОБА_4 має право на отримання суми коштів, яку спадкодавцю відповідач повинен сплатити як середній заробіток за час вимушеного прогулу, а висновком судово-економічної експертизи № 1771 від 28.02.2018 року обєктивно підтверджується розмір середньої заробітної плати ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу.

Клопотання відповідачів про закриття провадження у справі у звязку з тим, спірні суми заробітної плати не належали ОСОБА_4 на день її смерті, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріалами справи та правовим висновком колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 14.06.2016 року по даній справі, підтверджено, що виходячи зі змісту статті 1227 ЦК України, члени сімї або інші спадкоємці можуть претендувати на отримання суми коштів, яку спадкодавцю відповідач повинен сплатити як середній заробіток за час вимушеного прогулу.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу з 17.01.2005 по 22.07.2015 з урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу, відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, підлягала нарахуванню середня заробітна плата за час вимушеного прогулу в сумі 250 959,59 грн. з врахуванням податку на доходи фізичних осіб.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов помилкових висновків, що час вимушеного прогулу ОСОБА_4 тривав з 17.01.2005 року по 15.09.2010 року, тобто до дня її виходу на пенсію, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_2 соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації на користь позивача слід стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу ОСОБА_4 з 17.01.2005 по 22.07.2015 в сумі 250 959,59 грн. з врахуванням податку на доходи фізичних осіб.

Доводи апеляційних скарг з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Клопотання позивача про стягнення на його користь судових витрат, повязаних з оплатою проведення судово-економічної експертизи в розмірі 8 928 грн. та у звязку з неоднократним прибуттям до суду в розмірі 2 959,77 грн., а всього у сумі 11 887,77 грн., підлягає задоволенню, оскільки зазначені позивачем витрати підтвердженні документально і фактично його позов задоволено.

З цих підстав заперечення представника ОСОБА_2 соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації щодо відмови у стягненні таких витрат колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п.п.1,2 3, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення, неповно зясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що є підставами для скасування оскарженого судового рішення та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації Сумської області залишити без задоволення .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2016 по справі № 2а-3490/10/1870 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середню заробітну плату за час вимушеного прогулу ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) з 17.01.2005 року по 22.07.2015 року в сумі 250 959,59 грн. (двісті пятдесят тисяч девятсот пятдесят девять грн. 59 коп. ) з врахуванням податку на доходи фізичних осіб.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати, повязанні з прибуттям до суду в розмірі 2 959,77 грн. та судові витрати, повязанні з проведенням судово-економічної експертизи в розмірі 8 928 грн., а всього 11 887,77 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, а у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з 26.04.2018 року.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7