Справа № 296/4656/17
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 296/4656/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"25" квітня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

ОСОБА_1,

за участю секретаря Нероди І.В.,

позивача ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "15" січня 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Заступника командира роти №1 БУПП у м.Житомирі ДПП капітан поліції ОСОБА_5 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності , -

суддя в 1-й інстанції - Сигнаївський О.П.,

час ухвалення постанови - не зазначено,

місце ухвалення постанови - м.Житомир ,

дата складання повного тексту постанови - не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

9 червня 2017 року до Корольовського районного суд м. Житомира звернувся ОСОБА_2 з позовною заявою, в якій зазначив, що 01.06.2017 він керував автомобілем ЗАЗ Lanos, номерний знак НОМЕР_1 по вул. Покровській в м. Житомирі. Біля будинку №57 його зупинили працівники поліції посилаючись на те, що на його автомобілі не працює ліва фара в режимі ближнього світла. Після чого, заступником командира роти № 1 у м. Житомирі ДПП капітаном поліції ОСОБА_5 було винесено постанову серії БР №677205 від 01.06.2017, якою його було визнано винним у порушенні пунктів 31.4.3 «в», 2.1 «а» Правил дорожнього руху та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., за ч.1 ст.121 КУпАП. ВВажає, що відповідачем не доведено та не з"ясовано обставин, які б свідчили про вчинення позивачем вказаного правопорушення.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15 січня 2018 року позов задоволено частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 01.06.2017 серії БР №677205 в частині накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП - скасовано.

У задоволенні позову в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 01.06.2017 серії БР № 677205 в частині накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП - відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить частково скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15.01.2018 року в частині відмови в скасуванні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії БР № 677205 від 01.06.2017 року за ч.1 статті 126 КУпАП та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову. Вважає, що відповідач порушив приписи ст.254 КУпАП, а саме, не склав протокол про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_2 не погоджувався з тим, що вчинив правопорушення, передбачене ч.1 статті 121 КУпАП, а також позбавив позивача права на правову допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, адвоката ОСОБА_3, представників відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судами встановлено, що 01.06.2017 постановою заступника командира роти №1 БУПП у м.Житомирі ДПП капітана поліції ОСОБА_5 серії БР №677205 ОСОБА_2 було визнано винним у порушенні пунктів 31.4.3 «в», 2.1 «а» Правил дорожнього руху та за частиною 1 статті 121 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

У вказаній постанові зазначено, що 01.06.2017 о 03 год. 05 год. в м.Житомирі по вул. Покровській, 57-б ОСОБА_2 керував автомобілем ЗАЗ Lanos, д.н.з АМ3006ВС, в якого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла фар в темну пору доби, чим порушив п.31.4.3 «в» ПДР. Гр. ОСОБА_2 не пред'явив посвідчення відповідної категорії водія, чим порушив п.2.1 «а» ПДР, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 121 КУпАП та ч.1 ст.126 КУпАП.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в частині, що стосується правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП, а в частині накладення адміністративного стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП дійшов висновку про відмову у задоволенні позову .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" визначається Правилами дорожнього руху (далі - Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно з п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пп. «а» п.2.1. Правил, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Пунктом 2.4 Правил визначені обов'язки водія транспортного засобу для забезпечення безпеки дорожнього руху, який зобов'язує водія зупинитися на вимогу поліцейського, пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 Правил.

За приписами ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян .

Частиною 1 ст. 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені в тому числі і ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Статтею 258 КупАП визначено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, приписами даної норми визначено, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Частиною 2 ст. 257 КУпАП також передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Процедура оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначається Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 №1395 (далі - Інструкція №1395) .

Приписами п. 4 Інструкції №1395 визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями, в тому числі, ст.126 КУпАП.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає хибними доводи позивача щодо обов`язку відповідача скласти протокол про адміністративне правопорушення. Позаяк, розгляд справ про адміністративне правопорушення, визначених ч.1 ст. 126 КУпАП належить до компетенції Національної поліції, що, у відповідності до абзацу 2 ст.258 КУпАП та п. 4 Інструкції №1395 виключає необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд зауважує, що законом України від 14 липня 2015 року №596-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" внесено зміни до ст.258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Частиною 5 ст. 258 КУпАП також передбачено, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Таким чином, зважаючи на виключення обов`язку відповідача щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення за порушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, колегія суддів приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин статті 258 КУпАП в редакції Закону України №596-VII, чинній на момент вчинення порушення позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Тож, обов'язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Проте, позивачем не спростовано в судах першої та апеляційної інстанцій факт не пред'явлення ним для перевірки на момент зупинки відповідачем транспортного засобу документів, зазначених у пункті 2.1 Правил - посвідчення водія відповідної категорії, а, відповідно не спростовано факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Вказане стверджується оглянутими в суді апеляційної інстанції відеозаписами, наданими до справи як позивачем так і відповідачем.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача у справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та застосування штрафу у розмірі 425 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції свою незгоду з обставинами притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУПАП позивач обґрунтовує тим, що він не скоював адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП. Проте, колегія суддів вважає, що наявність чи відсутність у діях водія правопорушення, яке було підставою для його зупинення працівником поліції не звільняє його від обов'язку пред'явити для перевірки посвідчення водія відповідної категорії. Невиконання цього обов'язку є складом самостійного правопорушення, яке передбачено ч.1 ст.126 КУпАП.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову, а апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач та його представник просили стягнути з відповідача судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 3000 грн., про що подано письмове клопотання.

Представники відповідача в суді апеляційної інстанції заперечували щодо задоволення клопотання з огляду на те, що позивач в ході розгляду справи судом першої інстанції про понесені витрати на професійну правничу допомогу не заявляв та про їх стягнення не просив. Витрати ж на написання апеляційної скарги представник вважав не співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги, колегія суддів виходить з такого.

Згідно ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Порядок розподілу судових витрат встановлено 139 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивач судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги не сплачував, оскільки звільнений від сплати судового збору в силу Закону.

Згідно з ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

На обґрунтування понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги в сумі 3000 грн. суду надано: Договір про надання правової допомоги від 05.06.2017 року, Додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 03.06.2017 року та акт приймання - передачі наданих послуг №1 до Договору про надання правової допомоги від 03.04.2017 року, датований 05.02.2018 року, а також чек ПАТ КБ "ПриватБанк" від 05.02.2018 року про вчинення ОСОБА_2 переказу готівки на рахунок ОСОБА_6. Зі змісту Договору та додатків до договору слідує, що позивач за надані адвокатом ОСОБА_6 послуги зобов'язувався перерахувати кошти в сумі 3000 грн., з яких 2000грн. - за вивчення документів, консультації, аналіз законодавчої бази, формування правової позиції, написання адміністративного позову; а також 1000 грн. - за написання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В силу приписів ст.134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 15 січня 2018 року постановлено у відкритому судовому засіданні за участі позивача ОСОБА_2 та представника відповідача. Разом з тим, клопотання про вирішення питання щодо розподілу судових витрат з відповідними додатками до суду першої інстанції позивачем не подавалось, в судових дебатах про це позивач не заявляв та протягом п'яти днів після ухвалення судом першої інстанції рішення у справі з такими клопотаннями не звертався. Відтак, приписи ч.7 ст.139 КАС України в частині щодо стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги в сумі 2000 грн. позивачем не дотримано.

Крім того, колегія суддів проаналізувавши надані докази на підтвердження понесених витрат встановила їх невідповідність обставинам справи, зокрема, встановлено, що договір про надання правової допомоги датовано 05.06.2017 року, Додаток №1 до договору про надання правової допомоги датовано 03.06.2017 року, в акті приймання - передачі наданих послуг №1 до Договору основний договір датовано 03.04.2017 року. Також колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що оплата послуг адвоката мала місце лише 05.02.2018 року, тобто зі значним спливом часу після ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, що вказує на відсутність понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги або ж настання обов'язку їх сплатити на день розгляду судом першої інстанції справи, а також на те, що документи про понесенні позивачем витрати на правову допомогу складено після розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення рішення у справі. На це вказує також і посилання на номер справи в Додатку №1 до договору про надання правової допомоги (від 03.06.2017 року). З огляду на те, що станом на день складання цього додатку позовна заява ОСОБА_2 до суду першої інстанції ще не надійшла (дата реєстрації позовної заяви 09.06.2017 року) відтак, про присвоєння номеру цій справі а ні позивачу, а ні адвокату на момент складання Додатку №1 не було та не могло бути відомо.

Таким чином, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови відповідача в частині притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КАС України, а також з огляду на приписи ч.6 ст.139 КАС України колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання позивача щодо стягнення з відповідач судових витрат за надання професійної правничої допомоги в сумі 3000 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін відповідно до вимог ст.316 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "15" січня 2018 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

ОСОБА_1

Повне судове рішення складено "25" квітня 2018 р.