Справа № 826/12654/17
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 квітня 2018 року № 826/12654/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доДержавної служби статистики України
провизнання незаконними та скасування наказу № 412-к від 31.08.2017р.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Державної служби статистики України (надалі - Держстат, відповідач) про визнання незаконним та скасування наказу № 412-к від 31.08.2017 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1.».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.10.2017 р. суддею Амельохіним В.В. відкрито провадження у справі № 826/12654/17 та призначено до попереднього судового засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.12.2017 р. по справі № 826/12654/17 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуваний наказ є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки позивачем не було порушено порушення правил етичної поведінки державних службовців під час подання на затвердження проекту Антикорупційної програми Держстату на 2017 рік, що мало прояв у невиконання доручення керівника, наданого на підставі та у межах повноважень, передбаченого Конституцією та законами України, безвідповідальність при виконанні своїх посадових обов'язків, свавільне перекладання їх на вищих за посадою осіб, провокування виникнення конфлікту з керівництвом Держстату.

При цьому, позивач зазначає, що його посадовою інструкцією, як головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції не визначений обов'язок щодо підготовки ним антикорупційної програми. Крім того, відповідач не надав копію наказу чи доручення Голови Держстату щодо визначення головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції відповідальним за підготовку Антикорупційної програми Держстату на 2017 рік. А тому, на його думку, він належним чином виконував свої обов'язки та проявив ініціативу щодо розробки проекту Антикорупційної програми Держстату, а тому відсутній факт вчинення дисциплінарного проступку та його вини.

У судове засідання, призначене на 22.02.2018 року, представник позивача не з'явився, подав до суду 21.02.2018 року (вх. № 20199) заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував, та просив відмовити в його задоволенні.

Письмові заперечення (відзив на позов) обґрунтовані тим, що підготовка Антикорупційної програми була включена в план роботи головного спеціаліста ОСОБА_1 на 2017 рік. Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу II "Завдання та функції" посадової інструкції головного спеціаліста ОСОБА_1, затвердженої Головою Держстату 25 січня 2017 року, основним завданням головного спеціаліста ОСОБА_1 є підготовка, забезпечення та контроль за здійсненням заходів щодо запобігання корупції в органах державної статистики, а розробка Антикорупційної програми належить до підготовчих заходів щодо запобігання корупції.

А отже, як зазначає відповідач, розробка Антикорупційної програми Держстату визначена серед основних завдань посадовою інструкцією головного спеціаліста ОСОБА_1, неналежне виконання якої стало підставою для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.

22.02.2018 року у судовому засіданні ухвалено про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи та матеріали, враховуючи пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Наказом Державної служби статистики України № 412-к від 31 серпня 2017 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1.», головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції ОСОБА_1 попереджено про неповну службову відповідність.

Відповідно до вказаного наказу, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення ним дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», а саме: порушення правил етичної поведінки державних службовців, зокрема, невиконання доручення керівника, наданого на підставі та у межах повноважень, передбаченого Конституцією та законами України, безвідповідальність при виконанні своїх посадових обов'язків, свавільне перекладання їх на вищих за посадою осіб, провокування виникнення конфлікту з керівництвом Держстату.

Вважаючи протиправним застосування дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність, обумовило ОСОБА_1 на звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Регулювання трудових правовідносин у процесі проходження служби, порядок застосування дисциплінарних стягнень та процедура звільнення державних службовців у межах спірних правовідносин регулюється Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України) як загальним законом, та Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 889-VIII), як спеціальним законом.

Згідно зі статтею 1 КЗпП України, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 3 КЗпП України передбачено, що законодавством про працю, яке відповідно до статті 4 КЗпП України складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього, регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Таким чином, правовідносини у сфері державної служби регулюються Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, який є спеціальним актом вищої юридичної сили в системі законодавства про державну службу та визначає особливості правового регулювання у цій сфері, а тому його положенням у процесі правозастосування надається перевага над положеннями Кодексу законів про працю України. При цьому, положення Кодексу законів про працю України застосовується лише у випадку не урегульованості або неповної урегульованості трудових правовідносин осіб, які мають статус державного службовця.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено Законом України «Про державну службу».

За змістом частини першої статті 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби (частина перша статті 5 Закону № 889-VIII).

Відповідно до статті 8 Закону № 889-VIII державний службовець зобов'язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов'язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов'язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов'язки; 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв'язку з виконанням посадових обов'язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обов'язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

У разі виявлення державним службовцем під час його службової діяльності або поза її межами фактів порушення вимог цього Закону з боку державних органів, їх посадових осіб він зобов'язаний звернутися для забезпечення законності до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно до статті 64 Закону № 889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

Підстави для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності визначено статтею 65 Закону № 889-VIII.

Так, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення.

Разом з тим, статтею 66 Закону № 889-VIII передбачено види дисциплінарного стягнення та загальні умови їх застосування. Так, до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Згідно з частиною першою статті 67 Закону № 889-VIII, дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов'язків.

Матеріалами справи встановлено, що згідно наказу Держстату від 08.02.2017 року № 34 «Про утворення Комісії з оцінки корупційних ризиків у Державній службі статистики України та затвердження Положення про Комісію з оцінки корупційних ризиків у Державній службі статистики України», відповідно до п. 1., п. 2 якого наказано: утворити Комісію з оцінки корупційних ризиків у Державній службі статистики України, склад якої додається та затвердити Положення про Комісію з оцінки корупційних ризиків у Державній службі статистики України (далі - Комісія), що додається.

У той же час, п. 3 наказано Комісії: у термін до 15 лютого 2017 року провести оцінку корупційних ризиків у Державній службі статистики України згідно з визначеним переліком функцій і процедур та їх закріпленням за самостійними структурними підрозділами апарату Держстату; у термін до 20 лютого 2017 року підготувати звіт за результатами оцінки корупційних ризиків у Держстаті.

Згідно додатку № 1 до вказаного наказу, головою комісії є головний спеціаліст з питання запобігання та виявлення корупції - ОСОБА_1.

У той же час, відповідно до п. 8 Положення про Комісію з оцінки корупційних ризиків у Державній службі статистики України Голова комісії організовує її роботу і відповідає за виконання покладених на Комісію завдань та функцій, головує на засіданнях та визначає коло питань, що підлягають розгляду.

Відповідно до Протоколу № 1 засідання Комісії з оцінки корупційних ризиків у Державній службі статистики України було вирішено:

- визначити об'єктом оцінки корупційних ризиків функції та завдання Держстату (згідно з Положенням про Державну службу статистики України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2014 року № 481);

- визначити джерелами інформації для оцінки корупційних ризиків Положення про Державну службу статистики України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2014 року № 481, та інші нормативні документи, що регулюють діяльність органів державної статистики;

- визначити методами та способами оцінки корупційних ризиків перевірку наявності вчинення відповідних корупційних правопорушень в минулому, оцінку ймовірності вчинення корупційних правопорушень чи правопорушень пов'язаних з корупцією, визначення фінансових та репутаційних наслідків для органу від вчинення корупційних правопорушень;

- схвалити проект плану роботи комісії з оцінки корупційних ризиків в Держстаті, відповідно до якого ухвалення відповідного проекту зведеного звіту проведеної оцінки має бути здійснено з 15 по 17 лютого 2017 року.

Протоколом № 2 від 15 лютого 2017 року засіданням Комісії з оцінки корупційних ризиків у Державній службі статистики України було вирішено:

- подати пропозиції до проекту звіту за результатами оцінки корупційних ризиків у Державній службі статистики України у вигляді заповненої таблиці (за формою згідно з додатком 6 Методології оцінювання корупційних ризиків у діяльності органів влади) секретарю робочої групи ОСОБА_2 для узагальнення;

- надати узагальнені таблиці з пропозиціями до проекту звіту за результатами оцінки корупційних ризиків у Державній службі статистики України членам робочої групи для ознайомлення;

- провести засідання з ухвалення остаточного проекту звіту з оцінки корупційних ризиків у Державній службі статистики України.

Протоколом № 3 від 20 лютого 2017 року засіданням Комісії з оцінки корупційних ризиків у Державній службі статистики України було вирішено: затвердити в межах повноважень членів комісії проект звіту за результатами оцінки корупційних ризиків в Державній службі статистики України.

23.02.2017 року позивачем, як Головою Комісії з оцінки корупційних ризиків у Державній службі статистики України подано Голові Держстату ОСОБА_3 письмові пояснення про стан підготовки Антикорупційної програми та про затвердження звіту з оцінки корупційних ризиків у Державній службі статистики України від 20.02.2017 року.

Звіт за результатами оцінки корупційних ризиків у Державній службі статистики України від 20.02.2017 року затверджено 24.02.2017 року Головою Держстату ОСОБА_3

01 березня 2017 року Держстатом прийнято наказ № 53 «Про затвердження антикорупційної програми Державної служби статистики України на 2017 рік».

Відповідно до п. 2 вказаного наказу головному спеціалісту з питань запобігання та виявлення корупції ОСОБА_1 було доручено направити на погодження до Національного агентства з питань запобігання корупції Антикорупційну програму Державної служби статистики України на 2017 рік, затверджену цим наказом.

Контроль за виконання наказу від 01 березня 2017 року № 53 було покладено на Голову Держстату ОСОБА_3

Відповідно до листа № 24-28/10-17 від 02.03.2017 року Антикорупційну програму Державної служби статистики України на 2017 рік з додатками, а також наказ від 01.03.2017 року № 53 «Про затвердження антикорупційної програми Державної служби статистики України на 2017 рік» було направлено до Національного агентства з питань запобігання корупції. Втім, як було встановлено під час розгляду вказаної справи, Національним агентством з питань запобігання корупції, зазначену програму було повернуто без розгляду.

З наданих у судовому засіданні, у якості свідка, та встановлених з матеріалів справи пояснень Голови Держстату ОСОБА_3, останній зазначив, що з метою виконання вимог статті 19 Закону України "Про запобігання корупції" у Держстаті було організовано підготовку Антикорупційної програми Державної служби статистики України на 2017 рік Відповідальним за узагальнення матеріалів під час підготовки Антикорупційної програми був головний спеціаліст з питань запобігання та виявлення корупції ОСОБА_1

Під час підготовки тексту Антикорупційної програми першим заступником Голови ОСОБА_4 та заступником Голови ОСОБА_5 було передано ОСОБА_1 ряд виправлень редакційного та змістовного характеру для врахування у кінцевому варіанті Антикорупційної програми.

При візуванні наказу Держстату "Про затвердження Антикорупційної програми Державної служби статистики на 2017 рік" 01.03.2017 ОСОБА_1 запевнив першого заступника Голови ОСОБА_4 та заступника Голови ОСОБА_5, що їх виправлення враховані в остаточній редакції Антикорупційної програми. У той же час ними було встановлено відсутність зазначених вище виправлень. Про цей факт обману було повідомлено Голову Держстату ОСОБА_3

Голова Держстату ОСОБА_3 викликав головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції ОСОБА_1 та попросив у присутності першого заступника Голови ОСОБА_4 та заступника Голови ОСОБА_5 надати пояснення щодо факту неврахування їх виправлень в остаточній редакції Антикорупційної програми. ОСОБА_1 поводився зухвало та не надав в межах компетенції зрозумілих пояснень.

Оскільки термін підготовки Антикорупційної програми спливав Голова Держстату ОСОБА_3 надав усне доручення ОСОБА_1 зачекати на своєму робочому місці узгодження керівництвом Держстату всіх зауважень та врахувати їх разом з попередніми виправленнями першого заступника Голови ОСОБА_4 та заступника Голови ОСОБА_5 в остаточній редакції Антикорупційної програми.

Натомість ОСОБА_1 всупереч проханню Голови Держстату не дочекався узгоджених зауважень керівництва, а о 18.28 01.03.2017 надіслав на електронні адреси першого заступника Голови ОСОБА_4 та заступника Голови ОСОБА_5 лист в якому запропонував їм особисто зробити виправлення у тексті Антикорупційної програми та надіслати йому на електронну пошту, після чого пішов з роботи.

Зазначене призвело до візування першим заступником Голови ОСОБА_4 та заступником Голови ОСОБА_5 наказу Держстату "Про затвердження Антикорупційної програми Державної служби статистики на 2017 рік" із зауваженнями.

В результаті таких дій ОСОБА_1 на погодження до Національного агентства з питань запобігання корупції було направлено Антикорупційну програму в редакції, що не враховувала зауваження та виправлення першого заступника Голови ОСОБА_4 та заступника Голови ОСОБА_5

Унаслідок обману та зухвалої поведінки головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції ОСОБА_1 Національне агентство з питань запобігання корупції повернуло Держстату Антикорупційну програму без розгляду.

Зазначені факти було також підтверджено в письмових поясненнях першим заступником Голови ОСОБА_4 та заступником Голови ОСОБА_5

Судом також встановлено, що саме вказані дії стали підставою для висновку про невиконання доручення керівника, наданого на підставі та у межах повноважень, передбаченого Конституцією та законами України, безвідповідальність при виконанні своїх посадових обов'язків, свавільне перекладання їх на вищих за посадою осіб, провокування виникнення конфлікту з керівництвом Держстату та прийняттю останнім наказу № 412-к від 31.08.2017 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1.».

Таким чином, 01 березня 2017 року є датою відповідно до норм Закону № 889-VIII з якої державний службовець може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, тобто днем, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення позивачем дисциплінарного проступку. А отже, наказ Держстату № 412-к від 31.08.2017 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1.» прийнято в межах шестимісячного строку.

Згідно копії оскаржуваного наказу судом встановлено, що позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за п. 2 ч. 1 ст. 66 Закону № 889-VIII, а саме за порушення правил етичної поведінки державних службовців, зокрема, невиконання доручення керівника, наданого на підставі та у межах повноважень, передбаченого Конституцією та законами України, безвідповідальність при виконанні своїх посадових обов'язків, свавільне перекладання їх на вищих за посадою осіб, провокування виникнення конфлікту з керівництвом Держстату.

Отже, з наданих пояснень Голови Держстату ОСОБА_3 вбачається, що позивач, як головний спеціаліст з питань запобігання та виявлення корупції був відповідальним за узагальнення матеріалів під час підготовки Антикорупційної програми Державної служби статистики України на 2017 рік.

У той же час, позивач під час розгляду вказаної проти даного факту заперечував, зазначаючи при цьому, що Головою Держстату ОСОБА_3 не було видано відповідного наказу, який би свідчив про визначення його відповідальним за розроблення відповідної Антикорупційної програми.

Враховуючи зазначене вище, суд при вирішенні даної справи, виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII) загальні вимоги до поведінки осіб, зазначених у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, якими вони зобов'язані керуватися під час виконання своїх службових чи представницьких повноважень, підстави та порядок притягнення до відповідальності за порушення цих вимог встановлюються цим Законом, який є правовою основою для кодексів чи стандартів професійної етики.

Статтею 38 вказаного Закону передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, під час виконання своїх службових повноважень зобов'язані неухильно додержуватися вимог закону та загальновизнаних етичних норм поведінки, бути ввічливими у стосунках з громадянами, керівниками, колегами і підлеглими.

У той же час, відповідно до пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону суб'єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є: державні службовці.

Тобто, на позивача, який займає посаду головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції, як державного службовця, та має 9 ранг поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», а також дотримання загальновизнаних етичних норм поведінки.

При цьому, суд звертає увагу, що узагальнення стандартів етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, якими вони зобов'язані керуватися під час виконання своїх посадових обов'язків регулюються Загальними правилами етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затвердженими Наказом Національного агентства України з питань державної служби 05 серпня 2016 року № 158 (далі - Загальні правила)

Відповідно до п. 5 Загальних правил, етична поведінка державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування ґрунтується на принципах державної служби та служби в органах місцевого самоврядування, визначених Законами України "Про державну службу" і "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також загальних вимогах до поведінки цих осіб, визначених Законом України "Про запобігання корупції".

Керівники державних органів, органів місцевого самоврядування чи їх структурних підрозділів у разі виявлення чи отримання повідомлення про порушення цих Загальних правил в межах своєї компетенції відповідно до законодавства зобов'язані вжити заходів щодо припинення виявленого порушення, усунення його наслідків та притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності, а у випадках виявлення ознак кримінального або адміністративного правопорушення також поінформувати спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції (п. 7 Загальних правил).

Загальні обов'язки державного службовця, передбачені розділом 2 Загальних правил, відповідно до якого державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування при виконанні посадових обов'язків повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п. 2-6 розділу 2 вказаних Правил, державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування зобов'язані своєчасно і точно виконувати рішення державних органів, органів місцевого самоврядування, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

У разі виникнення у державного службовця сумнівів щодо законності отриманого для виконання наказу (розпорядження), доручення керівника він повинен вимагати його письмового підтвердження, після отримання якого зобов'язаний виконати такий наказ (розпорядження), доручення (крім явно злочинного наказу (розпорядження), доручення). Одночасно з виконанням такого наказу (розпорядження), доручення державний службовець зобов'язаний у письмовій формі повідомити про нього керівника вищого рівня або орган вищого рівня.

Державні службовці повинні сумлінно, компетентно, результативно і відповідально виконувати свої посадові обов'язки, проявляти ініціативу, а також не допускати ухилення від прийняття рішень та відповідальності за свої дії та рішення.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування під час виконання своїх посадових обов'язків зобов'язані неухильно дотримуватись загальновизнаних етичних норм поведінки, бути доброзичливими та ввічливими, дотримуватись високої культури спілкування (не допускати використання нецензурної лексики, підвищеної інтонації), з повагою ставитись до прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, об'єднань громадян, інших юридичних осіб, не проявляти свавілля або байдужість до їхніх правомірних дій та вимог.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування зобов'язані виконувати свої посадові обов'язки чесно і неупереджено, незважаючи на особисті ідеологічні, релігійні або інші погляди, не надавати будь-яких переваг та не виявляти прихильність до окремих фізичних чи юридичних осіб, громадських і релігійних організацій.

Аналіз вказаних вище норм чинного законодавства свідчить про те, що державні службовці повинні сумлінно, компетентно, вчасно, результативно і відповідально виконувати службові повноваження, рішення та доручення керівників, а також дотримуватись загальновизнаних етичних норм поведінки, бути доброзичливими та ввічливими, дотримуватись високої культури спілкування (не допускати використання нецензурної лексики, підвищеної інтонації), з повагою ставитись до прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, об'єднань громадян, інших юридичних осіб, не проявляти свавілля або байдужість до їхніх правомірних дій та вимог.

При цьому, суд зазначає, що жоден з зазначених елементів складу дисциплінарного проступку у оскаржуваному наказі про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 відсутній.

Окрім цього, суд звертає увагу, що лише абзац 2 сторінки 3 Висновку від 28.08.2017 року дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В» апарату Державної служби статистики України та категорії «Б» її територіальних органів, призначення на які здійснюється головою Держстату містить посилання на порушення позивачем пунктів 2, 4, 5 розділу ІІ Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених Наказом Національного агентства України з питань державної служби 05 серпня 2016 року № 158, а саме: невиконання доручення керівника, наданого на підставі та у межах повноважень, передбаченого Конституцією та законами України, безвідповідальність при виконанні своїх посадових обов'язків, свавільне перекладання їх на вищих за посадою осіб, провокування виникнення конфлікту з керівництвом Держстату.

Втім суд зазначає, що частинами 9-11 ст. 69 Закону № 889-VIII дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку. Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення. Суб'єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов'язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб'єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб'єкта призначення (ч. 1 ст. 77 Закону № 889-VIII).

Отже, для прийняття суб'єктом призначення рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення є саме подання дисциплінарної комісії.

У той же час, наявна в матеріалах справи копія Подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В» апарату Державної служби статистики України та категорії «Б» її територіальних органів, призначення на які здійснюється головою Держстату не містить жодного посилання на порушення позивачем Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне зазначити, що у Поданні дисциплінарної комісії та оскаржуваному наказі, який став підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, не розкрито елементи складу дисциплінарного проступку, не міститься відомостей які саме порушення службової дисципліни вчинено позивачем.

При цьому, ні Висновок, ні Подання дисциплінарної комісії не містять відомостей того, що саме на позивача було покладено контроль (відповідальність) за здійснення супроводу вказаної Антикорупційної програми, оскільки відповідно до розділу II (Організація підготовки антикорупційних програм) Методичних рекомендацій щодо підготовки антикорупційних програм органів влади, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 19 січня 2017 року № 31, організацію роботи та контроль за розробкою антикорупційної програми може бути покладено на керівника або заступника керівника органу влади (члена колегіального органу), а здійсненням заходів з її підготовки може займатися як безпосередньо суб'єкт затвердження антикорупційної програми, так і уповноважений підрозділ (уповноважена особа) з питань запобігання та виявлення корупції.

Водночас, суд зазначає, що згідно до п. 1 пп. 1) розділу II (Завдання та функції) посадової інструкції головного спеціаліста з питання запобігання та виявлення корупції, затвердженої Головою Держстату 25 січня 2017 року, основним завданням головного спеціаліста є підготовка, забезпечення та контроль за здійсненням заходів щодо запобігання корупції в органах державної статистики.

За вказаних обставин, суд погоджується з доводами представника відповідача, що розробка Антикорупційної програми належить до підготовчих заходів щодо запобігання корупції, тобто до завдань, які покладаються на позивача.

У той же час, судом також встановлено, що розробка вказаної програми, зокрема, шляхом перевірки проекту наказу про її затвердження, належить до повноважень першого заступника Голови Держстату та заступника Голови Держстату, відповідно до п. 89 Інструкції з діловодства в Державній службі статистики України, затвердженої наказом розподілу їх функціональних повноважень, передбачених наказом Держстату від 09.12.2013 року № 381 (зі змінами).

При цьому, суд зазначає, згідно ч. 1, 2 та ч. 3 ст. 9 Закону № 889-VIII державний службовець під час виконання посадових обов'язків діє у межах повноважень, визначених законом, і підпорядковується своєму безпосередньому керівнику або особі, яка виконує його обов'язки.

Державний службовець зобов'язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Наказ (розпорядження), доручення має містити конкретне завдання, інформацію про його предмет, мету, строк виконання та особу, відповідальну за виконання.

Наказ (розпорядження) має бути письмовим, а доручення може бути письмовим або усним.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 2 Закону № 889-VIII службова дисципліна - неухильне додержання Присяги державного службовця, сумлінне виконання службових обов'язків та правил внутрішнього службового розпорядку.

У той же час, суд зазначає, що виходячи з вказаним вище норм чинного законодавства, дисциплінарний проступок - це невиконання або неналежне виконання державним службовцем покладених на нього чинним законодавством обов'язків, в межах тривалістю робочого часу.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд приходить до переконання, що подання дисциплінарної комісії є необґрунтованим та позивача неправомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

А тому, суд вважає за необхідне визнати наказ Державної служби статистики України № 412-к від 31.08.2017 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1.» протиправним та скасувати.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 Закону № 889-VIII рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб'єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб'єкта призначення.

У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Частинами шостою та сьомою статті 77 Закону № 889-VIII державному службовцю видається під розписку належним чином завірена копія наказу (розпорядження) про накладення на нього дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження не пізніше наступного робочого дня після прийняття відповідного рішення.

У разі відмови державного службовця від одержання копії наказу (розпорядження) про накладення на нього дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження такий документ не пізніш як у триденний строк з дня прийняття рішення надсилається державному службовцеві за місцем його проживання рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У той же час, ст. 78 Закону № 889-VIII рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями категорії "А" до суду, а категорій "Б" і "В" - до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, або до суду.

Скарга подається протягом 10 календарних днів після одержання державним службовцем копії наказу (розпорядження) про накладення дисциплінарного стягнення.

Тобто нормами вказаного Закону чітко визначено порядок вручення рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а саме:

- під розписку не пізніше наступного робочого дня після прийняття відповідного рішення;

- а у разі відмови в його отриманні - не пізніш як у триденний строк з дня прийняття рішення надсилається державному службовцеві за місцем його проживання рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

При цьому, суд звертає увагу, що надані відповідачем докази отримання позивачем оскаржуваного наказу, а саме копії повідомлення про вручення поштового відправлення, не беруться до уваги, оскільки доказів відмови позивачем від отримання оскаржуваного наказу надано не було, а норми вказаного Закону не містять інших випадків необхідності надсилання суб'єктом призначення рішення про накладення дисциплінарного стягнення державному службовцеві за місцем його проживання рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Враховуючи відсутність належних доказів отримання позивачем оскаржуваного наказу, зокрема шляхом його розписки про отримання, суд приходить до висновку, що позовна заява позивачем була подана в межах строків, установлених законом.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби статистики України № 412-к від 31.08.2017 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1.».

3 Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби статистики України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 640, 00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін