Справа № 725/5326/17
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/5326/17

Головуючий у 1-й інстанції: Скуляк І.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

24 квітня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 31 січня 2018 року (ухвалене в м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора роти №2 батальйону ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Чернівці ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Чернівці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до інспектора роти №2 батальйону ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Чернівці ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Чернівці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки в процесі руху виникла вимушена необхідність здійснити зупинку автомобіля, у зв'язку з поганим самопочуттям.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 31 січня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу працівниками поліції не роз'яснено прав та обов'язків передбаченими ст.286 КАС України, а також не надано до суду належних доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАП України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням сторона подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати назване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити, при цьому посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Обґрунтовуючи доводи своєї скарги, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки його доводам. Крім того, судом першої інстанції при вирішенні даної судової справи не взято до уваги невідповідність пояснень позивача обставинам, що зафіксовані на відеозаписі із нагрудного відеореєстратора, та суд протиправно не прийняв як доказ вказаний відеозапис.

Позивач своїм правом передбаченим ст. 300, 304 КАС України не скористалась та не подала відзив на апеляційну скаргу.

Згідно ст. 308 КАС України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони в судове засідання не з'явились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи неоспорені факти про те, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 16 листопада 2017 року, винесеної інспектором роти №2 батальйону ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Чернівці ОСОБА_4, ОСОБА_3 16 листопада 2017 року о 16 год. 30 хв., керуючи автомобілем "TOYOTA RAV4", державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Ентузіастів в м. Чернівці, здійснила стоянку в зоні дії дорожнього знаку 5.38 табличку до дорожнього знаку 7.17 та розмітку 1.28 та не пред'явила посвідчення інваліда, внаслідок чого в наслідок позивача було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 122 КУпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 020 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху (далі - Правилами), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 5 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у випадку, зокрема, зупинки чи стоянки транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки).

Колегія суддів зазначає, що дорожній знак - це технічний засіб організації дорожнього руху, який має умовні позначення, символи, які інформують учасників дорожнього руху про умови руху, його особливості і необхідні режими, а також про маршрут руху. Перелік і класифікація дорожніх знаків і їх вимоги до учасників дорожнього руху встановлюються главою 33 Правил дорожнього руху України, а їх умовний зовнішній вигляд - додатком № 1 до цих Правил.

Відповідно до розділу 33 Правил дорожнього руху, дорожній знак 5.38 "Місце для стоянки" застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів.

Табличка 7.17 "Інваліди" означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак "Інвалід" відповідно до вимог цих Правил.

Згідно з пунктом 8.4. "е" розділу 8 Правил дорожнього руху, таблички до дорожніх знаків уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Відповідно до п. 1 Розділу 34 Правил дорожнього руху лінії горизонтальної розмітки мають білий колір. Горизонтальна розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак "Інвалід".

Пунктом 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 визначено, що на майданчиках для паркування обов'язково облаштовуються місця (в обсязі 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", не можуть бути розміщені інші транспортні засоби.

У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.

Виходячи із системного аналізу вказаних вище норм права, паркування (як стоянка, так і зупинка) водієм транспортного засобу на місці, що позначено дорожнім знаком 5.38 "Місце для стоянки" з табличкою 7.17 "Інваліди" та дорожньою розміткою 1.30, тобто на місці, де дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, які перевозять інвалідів (крім випадків вимушеної стоянки), створює об'єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Аналізуючи доводи апелянта стосовно правомірності винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів зважає на наступне.

На спростування доводів позивача та підтвердження того, що остання дійсно допустила порушення вимог ПДР, відповідачем надано відеоматеріали з камер нагрудного реєстратора.

При огляді вказаного відеозапису, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач здійснила паркування транспортного засобу "TOYOTA RAV4", державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Ентузіастів в м. Чернівці, в зоні дії знаку 5.38. "Місце для стоянки" з табличкою 7.17. "Інваліди" (при цьому на транспортному засобі не було установлено розпізнавальний знак «Інвалід»), чим порушила вимоги п. 8.4 Правил дорожнього руху.

Суд звертає увагу, що згідно з п.15.14. ПДР України, у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил.

Відповідно до п. 9.9 ПДР України - у разі вимушеної зупинки на дорозі повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_3, відносно того, що нею в процесі руху виникла вимушена необхідність здійснити зупинку автомобіля, оскільки як вбачається з відеозапису позивачем не було ввімкнено світлову аварійну сигналізацію, поряд з цим на вказаному відеозаписі зафіксовано як ОСОБА_3 підійшла до свого автомобіля з пакунками, при цьому будь яких доказів, на підтвердження того що їй стало зле суду не надано.

У зв'язку з чим суд апеляційної інстанції розцінює вказані доводи виключно, як спробу уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що як вбачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського на майданчику для стоянки транспортних засобів, де позивач вчинила порушення правил дорожнього руху було достатньо місць для стоянки, які би дозволили їй поставити транспортний засіб без порушення.

Варто зазначити, що факт вчинення правопорушення позивачем не заперечується.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Отже, матеріалами справи підтверджується факт порушення позивачем вимог дорожнього знаку 5.38, а тому в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122.

Вищевикладене свідчить про правомірність дій відповідача щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 5 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. відповідно до винесеної постанови серії АР№763366 від 16.11.2017 року.

Таким чином, з огляду на наявні у матеріалах справи докази, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та відсутність належних доказів, наданих позивачем на спростування цього факту, колегія суддів вважає, що підстави для скасування постанови про адміністративне правопорушення вчинене позивачем, відсутні.

Стосовно тверджень апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при винесенні рішення, а саме не прийняття як доказу відеозапису із нагрудного реєстратора, суд апеляційної інстанції зважає на таке.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, автоматичну фото- і відеотехніку.

Як встановлено судом першої інстанції інспектором роти №2 батальйону ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Чернівці ОСОБА_4 факт вчинення позивачем правопорушення було зафіксовано відеозаписом із нагрудного реєстратора, що повністю узгоджується з вищезазначеною вимогою.

Отже, на переконання колегії суддів, під час надання доказів по даній категорії справ відповідач повинен керуватись саме положенням КУпАП України та Закону України "Про Національну поліцію", у зв'язку з чим судом безпідставно в даному випадку було застосовано ст. 99 КАС України, яка визначає поняття електронних доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують правильність висновків суду першої інстанції та приймаються судом апеляційної інстанції як обґрунтовані.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити повністю.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 31 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора роти №2 батальйону ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Чернівці ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Чернівці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до інспектора роти №2 батальйону ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Чернівці ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Чернівці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 квітня 2018 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6