Справа № 569/7316/18
Суддя: Першко О. О.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/7316/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

з участю представника позивача - Тітковець Ж.В.,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в мiстi Рiвному спpаву за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області до ОСОБА_2 про примусове видворення іноземця за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області (надалі позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі відповідач), в якому просить прийняти рішення про примусове видворення відповідача за межі України.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 прибув на територію України 30 січня 2016 року через КПП "Городище 560500" за паспортом громадянина Республіки Узбекистан НОМЕР_1 з метою одруження. 30 квітня 2016 року в нього закінчився дозволений строк перебування на території України. Однак, він строк свого перебування не продовжив, територію України вчасно не залишив, чим порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Свої дії пояснює необхідністю лікування у медичному закладі дружини та догляду за малолітнім сином ОСОБА_4, 2015 року народження. 16 серпня 2017 року відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП за порушення правил перебування на території України. За наслідками розгляду протоколу на нього накладений штраф в розмірі 510 грн. та попереджено про необхідність в добровільному порядку залишити територію України. 16 серпня 2017 року завідувачем Корецького РС УДМС України в Рівненській області ОСОБА_5 прийнято рішення про примусове повернення з України відповідача та зобов'язано його покинути територію України у термін до 31 серпня 2017 року. Повідомлення про прийняте рішення відповідач отримав 16 серпня 2017 року, в якому під підпис був попереджений про необхідність залишити територію України не пізніше 31 серпня 2017 року та про те, що у разі невиконання рішення про примусове повернення його буде видворено за межі України у примусовому порядку. Вказане рішення не оскаржувалося і є чинним. На даний час відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 Законні джерела існування в Україні у нього відсутні, підстав для подальшого перебування на території держави не має. У зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від виїзду з України після прийняття рішення про його примусове повернення наявні підстави для задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача Тітковець Ж.В. позовні вимоги підтримала з підстав наведених в позовній заяві, просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 30 січня 2016 року громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2 здійснив в'їзд в Україну через КПП «Городище 560500» за паспортом громадянина Республіки Узбекистан НОМЕР_1 від 25 січня 2005 року.

16 серпня 2017 року відповідача за порушення правил перебування на території України притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та накладено штраф в розмірі 510 грн. На підставі ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 16 серпня 2017 року завідувачем Корецького РС УДМС України в Рівненській області ОСОБА_5 прийнято рішення про примусове повернення за межі України відповідача та зобов'язано його покинути територію України у термін до 31 серпня 2017 року. Вказані рішення відповідачем не оскаржувалися і є чинними.

На даний час відповідач територію України не покинув і в державі перебуває на нелегальному положенні. Невиконання рішення про примусове повернення мотивує відсутністю коштів та необхідністю лікування у медичному закладі дружини та дитини. Законні джерела існування в Україні у відповідача відсутні, підстав для подальшого його перебування на території держави немає.

Згідно з ч. 4 ст.46 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень, зокрема про примусове видворення за межі території України.

За правилами ч. 1 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Також, статтею 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Пунктом 15 вказаної статті зазначено наступне - іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до абз.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Як вказано вище громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за порушення порядку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України за ч. 1 ст. 203 КУпАП. Крім того, 16 серпня 2017 року завідувачем Корецького РС УДМС України в Рівненській області ОСОБА_5 прийнято рішення про примусове повернення за межі України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 та зобов'язано його покинути територію України у термін до 31 серпня 2017 року. Повідомлення про прийняте рішення іноземець отримав 16 серпня 2017 року, в якому під підпис був попереджений про необхідність залишити територію України не пізніше 31 серпня 2017 року. Того ж дня відповідачу роз'яснено, що у разі невиконання рішення про примусове повернення його буде видворено за межі України у примусовому порядку.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що у відповідача законні підстави для знаходження на території України відсутні, оскільки термін перебування його на території України закінчився. Залишати територію України відповідач наміру не має, а тому підлягає примусовому видворенню з України. Крім того, ст. 4 вищевказаного Закону визначені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, однак, суду, при розгляді даної справи, жодних підстав, які визначені в наведеній статті, відповідачем не надано.

Особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Щодо відповідача, обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та унеможливлюють примусове видворення за межі України не встановлено. Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач порушив вимоги законодавства України, й відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" підлягає видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилиться від самостійного та добровільного залишення території України. Тому вимогу про видворення суд вважає обґрунтованою та приймає рішення про її задоволення.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 9, 19, 77, 241-246, 255, 268-271, 288 КАС України, ст.ст. 4, 9, 16, 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області до ОСОБА_2 про примусове видворення іноземця за межі України задовольнити.

Примусово видворити громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, за межі території України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.

Позивач: Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, місцезнаходження: вул. 16 Липня, 6, м. Рівне, 33028, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37829784.

Відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_1

Суддя Рівненського міського суд О.О. Першко