Справа № 201/15358/14-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 201/15358/14-а

адміністративне провадження № К/9901/8570/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї організації ОСОБА_1 (далі - Громадська організація) про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 05.07.2016 (колегія у складі суддів: Ситникова О.Ф., Заїки М.М., Ліпського Д.В.) у справі № 201/15358/14-а за позовом Громадської організації до директора Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради Рудяка Олександра Опанасовича, Головного спеціаліста по зв'язкам з громадськістю та юридичному забезпеченню Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради Скорокіної Ганни Володимирівни про визнання дій неправомірними у зв'язку із порушенням права на отримання публічної інформації та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01.12.2014 Громадська організація звернулась до суду з позовом до директора Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради Рудяка О.О., Головного спеціаліста по зв'язкам з громадськістю та юридичному забезпеченню Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради Скорокіної Г.В. про визнання дій неправомірними у зв'язку із порушенням права на отримання публічної інформації та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2014 адміністративний позов повернуто з підстав, установлених пунктом 1 частини третьої статті 108 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2015 апеляційну скаргу Громадської організації на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2014 залишено без руху та надано заявнику строк тридцять днів для усунення недоліків протягом якого слід було сплатити судовий збір у встановленому розмірі та надати документ про його сплату.

12.03.2015 ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду повернуто апеляційну скаргу Громадській організації, оскільки у встановлений судом строк позивачем не усунуто недоліки апеляційної скарги.

Зазначену ухвалу суду апеляційної інстанції позивач оскаржив в касаційному порядку.

За наслідками касаційного перегляду ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2015 Вищий адміністративний суд України постановив ухвалу від 05.07.2016, якою залишив оскаржене судове рішення без змін.

Не погодившись з таким рішенням касаційного суду Громадська організація подала до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали суду касаційної інстанції з підстав, встановлених пунктом 1 частини першої статті 237 КАС (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Як приклад неоднакового правозастосування заявник послався на ухвали Вищого адміністративного суду України від 29.01.2015 (справа № К/800/40740/14), від 03.11.2015 (справа № К/800/17554/15), від 03.03.2016 (справа № К/800/25901/15), у яких цей суд, на думку заявника, по-іншому застосував одні й ті самі норми матеріального права у подібних правовідносинах.

Просить ухвалу Вищого адміністративного суду України від 05.07.2016 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції для вирішення питання про прийняття касаційної скарги.

В аспекті заявленого неоднакового правозастосування колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про таке.

Однією з умов перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах (пункт 1 частини першої статті 237 КАС (в редакції, чинній до 15.12.2017)).

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце тоді, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за схожих предмету спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2015 з-поміж іншого, констатував, що громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб. Оскільки організації колективного управління створюються, підлягають реєстрації, провадять та припиняють свою діяльність відповідно до Закону України «Про громадські об'єднання», вони не належать до громадських організацій, які звільняються від сплати судового збору у разі звернення до суду із заявами щодо захисту прав та інтересів інших осіб у випадках, передбачених законодавством. У зв'язку з наведеним, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про необхідність повернення апеляційної скарги.

У наданих для порівняння ухвалах від 29.01.2015 (справа № К/800/40740/14), від 03.11.2015 (справа № К/800/17554/15), від 03.03.2016 (справа № К/800/25901/15) Вищий адміністративний суд України не висловлював правових висновків. У цих судових рішеннях касаційний суд звернув увагу апеляційного суду на необхідність дослідити відповідні докази та з'ясувати на цій підставі питання про те, чи має право громадська організація (у першій ухвалі йдеться про Громадську організацію «Незалежна Правозахисна Громадська Організація «Право на захист», в другій - про Громадську організацію «Запорізька незалежна регіональна правозахисна організація», в третій - про Громадську організацію «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація»), відповідно до своїх статутних документів та/або вимог законодавства, звертатися до суду в інтересах своїх членів та інших осіб. З наведених мотивів Вищий адміністративний суд України скасував рішення судів апеляційної інстанції, які були предметом перегляду, а справи направив для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Отже, у перелічених судових рішеннях, які заявник надав для порівняння, касаційний суд не висловив протилежних за змістом правових висновків через неповноту встановлених в цих справах обставин, що, відповідно, унеможливлює їх порівняння на предмет неоднакового правозастосування у подібних правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 244 КАС (в редакції, чинній до 15.12.2017) відсутність неоднакового застосування касаційним судом однієї й тієї самої норми права в подібних правовідносинах, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень, є підставою для відмови в задоволенні заяви.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень ККАС України у редакції, викладеній згідно із Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, статтями 241-244 КАС України у редакції, чинній до 15.12.2017, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 05.07.16 відмовити.

Постанова є остаточною та не оскаржується.

Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх
Судді: О.В. Білоус
Т.Г. Стрелець