Справа № 523/2017/18
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 523/2017/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді - Юхтенко Л.Р., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: 65025, АДРЕСА_1) до Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі міста Одеси (місцезнаходження: 65025, м. Одеса, проспект Добровольського, 125) про зобов'язання нарахувати та виплатити надбавку до пенсії по 30% від мінімальної пенсії за віком осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2006 року ОСОБА_1 по сьогоднішній день з 29 червня 2016 року; зобов'язання нарахувати та виплатити все, що не виплачене, не враховуючи інфляцію, моральну матеріальну шкоду,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2018 року направлено за предметною підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду матеріали позову ОСОБА_1 (місце проживання: 65025, АДРЕСА_2) до Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі міста Одеси (місцезнаходження: 65025, м. Одеса, проспект Добровольського, 125) про зобов'язання нарахувати та виплатити надбавку до пенсії по 30% від мінімальної пенсії за віком осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2006 року ОСОБА_1 по сьогоднішній день з 29 червня 2016; зобов'язання нарахувати та виплатити все, що не виплачене, не враховуючи інфляцію, моральну та матеріальну шкоду.

Ухвалою суду від 23 березня 2018 року вказаний позов залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з моменту її отримання, в тому числі щодо надання документу, що підтверджує сплату судового збору у повному обсязі.

Ухвалою суду від 02 квітня 2018 року позивача звільнено від сплати судового збору.

Ухвалою суду від 02 квітня 2018 року відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитина війни та згідно з ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 1 січня 2006 року йому повинна виплачуватись щомісячна соціальна грошова допомога-добавка до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, але відповідач не нараховує й не виплачує встановлену законом надбавку, що змусило позивача звернутись за захистом своїх прав до суду.

До суду 18 квітня 2018 року (вхід. №10549/18) від Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (надалі - Управління) на виконання ухвали суду від 02 квітня 2018 року надійшов лист з відповідними документами та за вхід. №10548/18 - відзив на позов, відповідно до якого управління проти задоволення позовних вимог заперечує та просить відмовити в його задоволенні повністю, посилаючись на те, що:

- позивач вже звертався до Суворовського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Управління з вимогою зобов'язати виплатити все, що не виплачено, як дітям війни, зробити перерахунок пенсії по стажу і зарплаті як працюючому пенсіонеру, збільшити пенсію на 13% з вересня місяця та з вимогою стягнення моральної та матеріальної шкоди та позивачем були додані ті ж самі докази.

- позивач звернувся до суду з пропуском встановленого строку звернення до суду, оскільки позовні вимоги виходять за межі встановленого строку, а саме: позивач просить суд зобов'язати нарахувати за виплатити йому надбавку до пенсії по 30% від мінімальної пенсії за віком особи, які втратили працездатність з 1 січня 2006 року по сьогоднішній день з 29 червня 2016 року.

- ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

- з урахуванням доказів наявних у матеріалах справи Управлінням перерахунки пенсії ОСОБА_1 здійснювались відповідно до норм чинного законодавства.

Вивчивши матеріали справи, а також доводи, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив такі факти та обставини.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на обліку в Управлінні та з 09.02.1993 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджено протоколом № 90/3.

Згідно з особистої заяви від 09.01.2009 року, в якій позивач просив здійснити перерахунок пенсії по стажу та заробітній платні, пенсію перераховано при страховому стажі 50 років 6 місяців, в тому числі, 17 років 5 місяців - робота за Списком №2, та середньомісячній заробітній платні 2146,97 грн. (1197,91 х 1.79226), яка обчислена за періоди з 01.01.1980р. по 31.12.1984 рік та з 01.12.2003р. по 31.12.2008 рік. Розмір пенсії з 01.01.2009 рік становить 1649,50 грн.

У зв'язку із уточненням розрахункових показників за грудень 2008р. та за 2008 рік в цілому з 01.03.2009 розмір пенсії склав 1648,30 грн, із середньомісячного заробітку 2145,21 грн.(1197,91 х 1,79079).

Згідно особистої заяви від 17.01.2011р., в якій зазначено перерахувати пенсію по стажу та заробітній платні, пенсію перераховано тільки від набутого страхового стажу.

Оскільки після останнього перерахунку ОСОБА_1 не мав 24 страхових місяці стажу в перерахунку пенсії від стажу та заробітній платі було відмовлено.

З 01.02.2011 при страховому стажі 52 роки 2 місяці та середньомісячній заробітній платні 2145,21 грн.(1197,91 х 1,79079), яка обчислена за періоди з 01.01.1980р. по 31.12.1984р. та з 01.12.2003р. по 31.12.2008р. розмір пенсійної виплати з.01.01.2013р. встановлено на рівні 1942,62 грн..

19.03.2014 ОСОБА_1 повідомив Управління про припинення трудової діяльності, від 11.02.2014р пенсію перераховано, як непрацюючому пенсіонеру, з 12.02.2014р. її розмір становив 1998,27 грн.

З 01.05.2014р. розмір пенсії з урахуванням індексації встановлено на рівні 2019,15 грн., з 01.06.2014р. - 2051, 41грн., з 01.12.2014р. - 2169,09, в тому числі: 1542,15 грн. - основний розмір пенсії; 265,72 грн. - доплата за понаднормативний стаж 28 років (949,00 х 28%); 23,97 грн. - підвищення по ч.2 ст.42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з (01.03.2011р.); 66,43 грн. - надбавка, як дитини війни; 179,36 грн. - індексація відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Відповідно до Закону України «Про держаний бюджет України на 2015 рік» пенсію перераховано з 01.09.2015р. та розмір виплати склав - 2169,09 грн., в тому числі: 1542,15 грн. - основний розмір пенсії; 300,72 грн. - доплата за понаднормативний стаж 28 років (949,00 х 28%); 23,97 грн. - підвищення по ч.2 ст.42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з (01.03.2011р.); 66,43 грн. - надбавка, як дитини війни; 100,00грн. - підвищення по постанові Кабінету Міністрів України від.23.04.2012 №327; 135,82 грн. - фіксована індексація.

Згідно ЗУ «Про держаний бюджет України на 2016 рік» пенсію перераховано з 01.05.2016р. та розмір виплати склав - 2169,09 грн., в тому числі: 1542,15 грн. - основний розмір пенсії; 316,40 грн. - доплата за понаднормативний стаж 28 років; 23,97 грн. - підвищення по ч.2 ст.42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з (01.03.2011р.); 66,43 грн. - надбавка, як дитини війни; 100,00грн. - підвищення по постанові Кабінету Міністрів України від.23.04.2012 №327; 120,14 грн. - фіксована індексація.

Після проведення перерахунку з 01.10.2017 розмір пенсії ОСОБА_1 встановлено у розмірі 4062,71 грн. в тому числі: 3589,72 грн. - основний розмір пенсії; 406,56 грн. - доплата за понаднормативний стаж 28 років; 66,43 грн. - надбавка, як дитини війни.

Станом на 01.04.2018 рік розмір пенсії позивача складає 4102,01 грн. в тому числі: 3629,02 грн. - основний розмір пенсії; 406,56 грн - доплата за понаднормативний стаж 28 років; 66,43 грн. - надбавка, як дитини війни.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195 від 18.11.2004 року, дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни було менше 18 років.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які мають статус дитини війни, на їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України "Про соціальний захист дітей війни". На підставі ст.6 цього Закону дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058 від 09 липня 2003 року, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. При цьому ч.3 ст.28 цього ж Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Враховуючи викладене, в контексті положень ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суд вважає за можливе застосувати для визначення розміру належного позивачеві щомісячного підвищення до пенсії розмір прожиткового мінімуму, встановлений на відповідні періоди, оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується лише як коефіцієнт для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, що на думку суду не суперечить вимогам ч.3 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 4 статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що у разі, якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

У разі, якщо застрахована особа після призначення(перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через 2 роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахування страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

15.04.2011 року Суворовським районним судом м. Одеси, була винесена постанова по справі №2-А-3515/11, відповідно до якої зобов'язано Управління нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії, що передбачено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком виходячи з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством, за період з 01 вересня 2010року по 15 квітня 2011 року.

На виконання постанови Управлінням було здійснено перерахунок пенсії та в результаті перевірки доплата становила 1346,06 грн. яку позивач отримав у червні 2011 року.

13.02.2017 року Суворовським районним судом м. Одеси, по справі №523/586/17 за позовом ОСОБА_1 про зобов'язання Управління виплатити все, що не виплачено, як дітям війни, зробити перерахунок пенсії по стажу і зарплаті як працюючому пенсіонеру, збільшити пенсію на 13% з вересня місяця та з вимогою стягнення моральної та матеріальної шкоди було винесено постанову про відмову у задоволенні позову, постанова набула законної сили.

У постанові суду зазначено, що Управлінням перерахунки пенсії позивачу були здійснені у відповідності до норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому, обставини, встановлені цими судовими рішеннями не підлягають доказуванню у цій справі.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Управління нарахувати та виплатити надбавку до пенсії по 30% від мінімальної пенсії осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2006 року, суд бере до уваги, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Станом на час розгляду та вирішення справи, згідно з постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року № 1381 (в редакції від 25.03.2014 року) надбавка до пенсії дітям війни встановлюється у розмірі 66, 43 грн., яка виплачується позивачу, а попередні платежі були здійснені Управлінням на користь позивача на підставі постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 15.04.2011 року у справі №2-А-3515/11.

Тому, матеріалами справи підтверджено, що дії Управління щодо нарахування пенсії позивачу вчинені в порядку та спосіб, визначений чинним законодавством.

Стосовно вимог позивача про стягнення з Управління матеріальної та моральної шкоди, суд вважає, що вони не належать задоволенню, з огляду на таке.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода завдана фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової чи службової особи органу державної влади при здійсненні своїх повноважень відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою цієї статті передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Отже правовою підставою відповідальності за завдану шкоду є правопорушення, складовим елементом якого є: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина. Відсутність хоча б одного зі складових елементів виключає задоволення позову.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», встановлено, що шкода підлягає відшкодуванню за наявності складу цивільного правопорушення, складовими елементами якого є: наявність шкоди, неправомірність дій особи, яка заподіює шкоду, безпосередній причинний зв'язок між шкодою та діями, а також вина заподіювача шкоди. При цьому відсутність хоча б одного складового елемента виключає можливість відшкодування шкоди.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачам, з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивач не обґрунтував у чому полягають його моральні збитки, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної та матеріальної шкоди, що виключає можливість задоволення вимоги про її відшкодування.

Частиною 1 статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивачу, суд вважає, що позовні вимоги не належать задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що відсутні докази щодо понесення таких витрат, жодні витрати не належать компенсації.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,263,293,295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання: 65025, АДРЕСА_1) до Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі міста Одеси (місцезнаходження: 65025, м. Одеса, проспект Добровольського, 125) про зобов'язання нарахувати та виплатити надбавку до пенсії по 30% від мінімальної пенсії за віком осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2006 року ОСОБА_1 по сьогоднішній день з 29 червня 2016 року; зобов'язання нарахувати та виплатити все, що не виплачене, не враховуючи інфляцію, моральну матеріальну шкоду, - відмовити у повному обсязі.

За відсутністю понесених витрат відповідачем, такі витрати не належать компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.