Справа № 826/1283/17
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1283/17 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 28 листопада 2017 року (дата складання повного тексту 28 листопада 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Служби у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації у м.Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Служби у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації у м.Києві, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації - завіреної копії акта обстеження умов проживання дитини від 30 листопада 2015 року, проведеного комісією служби у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації у м.Києві та щодо ненадання інформації про адресу, за якою проживала його малолітня донька на момент складання вказаного акту, зобов'язати відповідача надати позивачу інформацію, що запитувалася згідно із заявою-запитом на інформацію - завірену належним чином копію акта обстеження умов проживання дитини від 30 листопада 2015 року та адресу, за якою проживала його малолітня донька на момент складання вказаного акта, стягнути з відповідача на косить ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 28 листопада 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог за виключенням відмови у стягненні на користь позивача моральної шкоди та ухвалити у справі нове рішення у частині, яким позовні вимоги задовольнити, за виключенням стягнення на користь позивача моральної шкоди. На думку апелянта, постанова суду першої інстанції не є обґрунтованою, з причин неповного з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані відсутністю підстав для віднесення інформації про дитину позивача до інформації з обмеженим доступом, зважаючи на відсутність рішення суду або іншого уповноваженого органу про обмеження батьківських прав чи виконання батьківських обов'язків.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позивач ставить необґрунтовану законодавством вимогу, а працівники служби у справах дітей проводили роботу без порушень та у межах своїх повноважень.

Відповідач у судове засідання явку свого представника не забезпечив. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Служби у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації у м.Києві із запитами на інформацію від 14 грудня 2016 року, в яких просив: надіслати йому належним чином завірену копію акту від 30 листопада 2015 року, складеного співробітниками відповідача про те, що його малолітня донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає із матір'ю за іншою адресою, ніж та, де вона зареєстрована разом з батьком; відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України повідомити йому адресу, за якою проживала його малолітня донька на момент складання відповідного акту від 30 листопада 2015 року.

Листом від 28 грудня 2016 року №2-(з)282 відповідач повідомив ОСОБА_2, що акт обстеження умов проживання не підлягає обов'язковій реєстрації та не підпадає під дію Закону України «Про доступ до публічної інформації», у межах судової справи про визначення місця проживання ОСОБА_5 до суду подано примірник відповідного акту обстеження умов проживання, з яким позивач може ознайомитись у суді, як сторона у даній справі, питання повідомлення відповідачем про місце проживання осіб, у тому числі ОСОБА_4, перебуває поза межами повноважень служби у справах дітей.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації на отримані запити протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що акт від 30 листопада 2015 року, в розрізі ч.1 ст.7 Закону «Про доступ до публічної інформації» є конфіденційною інформацією, а відтак не може бути наданий позивачу, за відсутності згоди на це особи якої це інформація стосується, а надання інформації щодо адреси, за якою проживала малолітня донька позивача на момент складення співробітниками служби у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації акту від 30 листопаду 2015 року перебуває поза межами повноважень останнього та носить конфіденційний характер.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про доступ до публічної інформації», який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частинами 1, 2 ст.2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

В силу ст.3 вищезазначеного Закону право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Перелік суб'єктів відносин у сфері доступу до публічної інформації визначено у ст.12 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ними є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно п.1 ч.1 ст.13 вказаного Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до ч.4 вказаної статті усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

З визначення, наведеного в ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», вбачається, що ознаками публічної інформації є наступні: готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством; заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання своїх обов'язків; інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень. У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Разом з тим, доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Статтею 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Разом з тим, відмова в задоволенні запиту на інформацію передбачена ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідно до ч.1 якої розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Частиною 2 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

В силу вимог ч.4 наведеної статті у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Таким чином, законодавством визначено виключний перелік підстав, за наявності яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту та передбачено обов'язкові реквізити такої відмови, зокрема, у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено мотивовану підставу відмови.

Відмовляючи у задоволенні поданих ОСОБА_2 запитів на інформацію відповідач стверджував, що акт обстеження умов проживання дитини від 30 листопада 2015 року не підпадає під дію Закону України «Про доступ до публічної інформації» та з його змістом позивач може ознайомитись у суді, до якого подано примірник акту в межах судової справи про визначення місця проживання ОСОБА_4 а повідомлення інформації про місце проживання малолітньої доньки позивача перебуває поза межами повноважень служби у справах дітей.

Колегія суддів зазначає, що механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини визначається Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, відповідно до п.72 якого для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою згідно з додатком 9.

Отже, акт обстеження умов проживання дитини є задокументованою інформацією, створеною суб'єктом владних повноважень - службою у справах дітей на виконання своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством та знаходиться у володінні вказаного суб'єкта владних повноважень, що відповідає визначенню публічної інформації, наведеному у ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Разом з тим, у листі від 28 грудня 2016 року №2-(з)282 відповідач зазначив, що з актом обстеження умов проживання малолітньої дитини позивача він може ознайомитися у суді, що є неправомірною відмовою в наданні інформації, згідно ч.2 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для видачі позивачу завіреної належним чином копії акту обстеження умов проживання дитини від 30 листопада 2015 року з огляду на наявність у ньому конфіденційної інформації, оскільки відповідно до ч.7 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Тобто відповідач був зобов'язаний надати позивачу копію акту обстеження умов проживання дитини від 30 листопада 2015 року з виключенням інформації, доступ до якої обмежено, у випадку такого обмеження.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія акта обстеження умов проживання дитини від 30 листопада 2015 року, завірена належним чином (а.с.27), з якої вбачається, що в акті відсутня інформація щодо повної адреси за якої здійснювалось обстеження умов проживання та зазначено лише: м.Київ (вулицю та номер будинку не зазначено на вимогу ОСОБА_7).

Таким чином, наведений акт обстеження умов проживання дитини від 30 листопада 2015 року не містить інформації, яка належить до інформації з обмеженим доступом.

Також, згідно з ч.ч.1-3 ст.5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Частинами 1-3 ст.157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.150 Сімейного кодексу України Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до абз.2 п.72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини передбачено, що під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини.

В той же час, відмовляючи в задоволенні запиту позивача про надання інформації щодо місця проживання його доньки, відповідач фактично перешкоджає виконанню останнім свої обов'язків, як батька ОСОБА_4, та сприяє порушенню його права на спілкування з дитиною та участь у її вихованні, враховуючи відсутність рішення суду або іншого уповноваженого органу про обмеження здійснення ОСОБА_2 батьківських прав або виконання ним батьківських обов'язків.

Відмова у наданні позивачу інформації про місце проживання його дитини на момент акту обстеження умов проживання дитини від 30 листопада 2015 року порушує законодавчо закріплений принцип рівності обох батьків.

Враховуючи, що службовими особами відповідача були здійснені заходи щодо обстеження умов проживання ОСОБА_4 та здійснено вихід за адресою її проживання, інформація щодо адреси проживання доньки позивача знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень - Служби у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації у м.Києві.

Таким чином, відмова у наданні інформації щодо адреси проживання доньки позивача на момент складання акту обстеження умов проживання дитини від 30 листопада 2015 року із підстав, що вказане питання перебуває поза межами повноважень служби у справах дітей є необґрунтованою, з огляду на відсутність передбачених ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» підстав для відмови у задоволенні запиту на інформацію.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» Інформацією з обмеженим доступом є, зокрема, конфіденційна інформація.

В той же час, згідно ч.1 ст.7 наведеного Закону конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Суд першої інстанції, дійшов висновку, що ОСОБА_7, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 обмежила доступ до публічної інформації щодо неї та доньки, а також поширення її будь - якими особам.

В матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_7, матері малолітньої доньки ОСОБА_4, в якій ОСОБА_7 заперечувала проти розголошення конфіденційної інформації щодо неї та її доньки - ОСОБА_4, в інтересах якої остання діє, а також надання будь-яким особам копії акту обстеження від 30 листопада 2015 року.

Колегія суддів зазначає, що зазначена заява датована 10 квітня 2017 року та надійшла до Служби у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації у м.Києві 10 квітня 2017 року та була зареєстрована за вхідним №101/46/3-290 (а.с.28), тобто після надання відповіді на запити позивача на інформацію.

Отже, на момент подачі позивачем запитів на інформацію від 14 грудня 2016 року та наданні відповідачем на них 28 грудня 2016 року відповіді були відсутні підстави вважати запитувану ОСОБА_2 інформацію такою, що є з обмеженим доступом (конфіденційною), що свідчить про відсутність законних підстав для відмови у наданні позивачу запитуваної ним інформації. Суд звертає увагу, що у наданій відповідачем відповіді зазначена невірна дата народження доньки позивача ОСОБА_4, замість 2003 року зазначено 2013 рік народження.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, враховуючи, що судом встановлено протиправність не надання відповідачем запитуваної ОСОБА_2 інформації у його запитах на інформацію від 14 грудня 2016 року, колегія суддів доходить висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо ненадання інформації за його запитами на інформацію від 14 грудня 2016 року та наявності підстав для зобов'язання відповідача надати ОСОБА_2 завірену належним чином копію акта обстеження умов проживання дитини від 30 листопада 2015 року, проведеного комісією служби у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації та адресу, за якою проживала його малолітня донька на момент складання вказаного акта.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що позивач під час апеляційного розгляду справи не наполягав на задоволенні позовних вимог в частині стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди у розмірі двох мінімальних заробітних плат, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим наявні підстави для скасування постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 28 листопада 2017 року з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 28 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Служби у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації у м.Києві щодо не надання інформації - завіреної копії акта обстеження умов проживання дитини від 30 листопада 2015 року, проведеного комісією служби у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації.

Визнати протиправною бездіяльність Служби у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації у м.Києві щодо ненадання інформації про адресу, за якою проживала малолітня донька ОСОБА_2 на момент складання акта обстеження умов проживання дитини від 30 листопада 2015 року, проведеного комісією служби у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації.

Зобов'язати Службу у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації у м.Києві надати ОСОБА_2 інформацію, що запитувалась згідно із запитами на інформацію від 14 грудня 2016 року - завірену належним чином копію акта обстеження умов проживання дитини від 30 листопада 2015 року, проведеного комісією служби у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації та адресу, за якою проживала малолітня донька ОСОБА_2 на момент складання вказаного акта.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма