Справа № 316/284/18
Суддя: Бульба О. М.
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 316/284/18
Провадження № 2-а/316/40/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 р. м.Енергодар

у складі головуючого судді: Бульби О.М.,

при секретарі: Черкашиній О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Енергодар позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора СРПП Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2, про визнання протиправною та скасування Постанови серія БР №064540 від 12.02.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області 20.02.2018 року з адміністративною позовною заявою до інспектора СРПП Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 (надалі відповідач) в якій зазначає, що 12.02.2018 року відповідачем відносно позивача було винесено Постанову серія БР №064540, в якій зазначено, що він, керуючи транспортним засобом «Mersedes-Benz Sprint», номерний знак: 47170НЕ, 12.02.2018 року о 22 годині 57 хвилин в м.Енергодарі по вул.Козацька в районі магазину «Каштан» здійснив зупинку стоянку ближче 10 метрів від прилягаючої території, чим порушив п.п.15.9 4) ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою до позивача застосовано 12.02.2018 року адміністративне стягнення в сумі 255,00 гривень.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, з посиланням на законодавство, просить суд визнати протиправною та скасувати Постанову серія БР №064540 від 12.02.2018 року.

В судовому засіданні представник позивача за договором про надання правової допомоги (а.с.17) адвокат ОСОБА_3 надав пояснення, які фактично співпадають зі змістом адміністративного позову (а.с.1-9), просив суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволені.

Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку:

Згідно п.2 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Так, судом встановлено та підтверджено стороною позивача, що 12.02.2018 року відносно позивача було складено Постанову серія БР №064540, згідно якої ОСОБА_1 (позивачу по справі) інкримінується порушення п.п.15.9 4) ОСОБА_4 дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень 00 копійок (а.с.16), при цьому сторона позивача не спростувала факту порушення позивачем порядку зупинки транспортного засобу передбаченого Правилами дорожнього руху, за яке ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки(рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші),отже,адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб,а тому особа,яка притягається до адміністративної відповідальності не зобовязана доводити свою невинуватість.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачає адміністративну відповідальність у тому числі за порушення правил зупинки, стоянки, санкцією за яке є накладення адміністративного стягнення уповноваженою та те особою, або органом у вигляді штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно п.п.15.9 (г) ОСОБА_4 дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2011 року (зі змінами та доповненнями) (надалі ПДР), передбачена заборона зупинки транспортного засобу на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Згідно ст.35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський має право зупинити транспортний засіб,якщо водій порушив ОСОБА_4 дорожнього руху.

Поліція відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ОСОБА_4 дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (п.11 ч.1 ст.23 ЗУ «Про Національну поліцію»).

Суд зауважує, що в постанові про накладення адміністративного стягнення (а.с.16), зазначено про порушення позивачем по справі адміністративне порушення п.п.15.9 4) ОСОБА_4 дорожнього руху.

Згідно п.п.1.10 ПДР, зупинкою визнається припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих ОСОБА_4 (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

А отже заперечення з цього приводу, суд вважає безпідставним.

Крім того, згідно оскаржуваної Постанови (а.с.16-зворот) ОСОБА_1 розяснювалися його права як особи яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення, згідно яких позивач мав право надати пояснення, скористатися юридичною допомогою адвоката, тощо, тобто позивач по справі, мав право надати свої заперечення щодо незгоди з інкримінованим йому правопорушенням, однак, стороною позивача не надано до матеріалів та не зазначено наявності таких доказів, крім того, як зазначалось, позивачем у суді не заперечувалось факту скоєння інкримінованого правопорушення.

Згідно зі ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.23 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду , чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими або електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 73, 76 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд, на підставі ст.2 КАС України, перевірив чи діяв відповідач на відповідно до законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, на підставі та у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України з використанням цих повноважень з метою, з якою вони надані, обґрунтовано, неупереджено, добросовісно, розсудливо з дотриманням принципу рівності перед законом, протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, що вищенаведені вимоги закону відповідачем, який безпосередньо складав оскаржувану постанову, були дотримані, відповідач діяв у межах наданих йому повноважень, з прийняття рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення передбаченого законом виду та розміру. Отже, підстав для визнання дій відповідача незаконними судом не встановлено.

Обставини, на які вказує позивач в позовній заяві та під час судового розгляду, не виключають подію та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Фактичні обставини адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, викладені у Постанові від 12.02.2018 року відносно ОСОБА_5 (позивача по справі), при розгляді справи в суді знайшли своє підтвердження, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення у практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема, у справі «Коробов проти України».

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідачем правомірно винесено постанову про накладення штрафу за порушення позивачем ОСОБА_4 дорожнього руху, а тому, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для визнання оскаржуваної Постанови від 12.02.2018 року протиправною та її скасування.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 5-9, 14, 72-77, 205, 241-246, 250, 255, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Залишити Постанову серія БР №064540 від 12.02.2018 року, винесену інспектором СРПП Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2 без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Повний текс рішення буде складено до 23.04.2018 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. М. Бульба