Справа № 826/7299/15
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 квітня 2018 року № 826/7299/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Маруліної Л.О., суддів Добрівської Н.А., Кузьменко А.І., за участі секретаря судового засідання Яцеленко Ю.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2 (ордер серії КВ №255776 від 07.06.2016 року),

представника відповідача-1 Станецької О.В. (довіреність від 27.12.2017 року №13863/9.1/22-17), представника відповідача-2 та третьої особи-1 Капелюшної О.Б. (довіреність від 03.01.2018 року №01-84/08),

представника третьої особи-2 Щепанського А.М. (довіреність від 05.05.2016 року №33/2016), розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Кабінету Міністрів України,

Державної служби України з надзвичайних ситуацій

треті особи, які не заявляють

самостійних вимог щодо предмета спору

Голова Державної служби України з надзвичайних ситуацій Чечоткін Микола Олександрович,

Міністерство внутрішніх справ України

про скасування розпорядження, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України (далі також - відповідач-1), Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі також - відповідач-2), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Голова Державної служби України з надзвичайних ситуацій Чечоткін Микола Олександрович (далі також - третя особа-1), Міністерство внутрішніх справ України (третя особа - 2), в якому, з урахуванням заяви від 24.06.2015 року про доповнення позовних вимог, просить:

1. визнати протиправним та скасувати Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №241-р «Про звільнення ОСОБА_1» з посади Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій»;

2. визнати протиправним та скасувати Наказ Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій по особовому складу цивільного захисту від 25.03.2015 року №164 «Про оголошення Розпорядження Кабінету Міністрів України»;

3. поновити ОСОБА_1 на посаді Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій;

4. стягнути з Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.03.2015 року по дату винесення рішення у справі;

5. визнати недійсним запис про звільнення з роботи (посади), зроблений в трудовій книжці за №34 про звільнення ОСОБА_1 за порушення присяги державного службовця.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Арсірієм Р.О. від 28.04.2015 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання на 08.06.2015 року.

В попередньому судовому засіданні 08.06.2015 року, в яке прибули позивач, представники позивача, представник відповідача-1, судом задоволено клопотання представників сторін та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Державну службу України з питань надзвичайних ситуацій, а також третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, Міністерство внутрішніх справ України; ухвалено закінчити підготовче провадження та призначено справу № 826/7299/15 до судового розгляду колегією суддів у судовому засіданні на 24.06.2015 року.

В судовому засіданні 24.06.2015 року, в яке прибули позивач, представники: позивача, відповідача-1, відповідача-2, третьої особи, судом прийнято заяву позивача про доповнення позовних вимог, в зв'язку з чим оголошено перерву до 22.07.2015 року.

В зв'язку з перебуванням головуючого, члена судової колегії у відпустці справу 22.07.2015 року та 19.08.2015 року, відповідно, знято зі складу призначених до розгляду справ.

У судовому засіданні 23.09.2015 року, в яке прибули позивач, представники позивача, відповідача-1, відповідача-2, третьої особи-2, судом задоволено клопотання відповідача-1, проти якого заперечував позивач, про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, - Голову Державної служби країни з надзвичайних ситуацій Чечоткіна Миколу Олександровича, в зв'язку з чим оголошено перерву в судовому засіданні до 28.10.2015 року.

28.10.2015 року представником відповідача-2 подано заперечення на адміністративний позов від 24.06.2015 року №08-444/08 (01-5/95500/5) та клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 28.10.2015 року, в яке прибули позивач, представники: позивача, відповідача-1, третьої особи-2, відповідача-2; представник третьої особи-1 не прибув. Судом долучено до матеріалів справи заперечення відповідача-1, заслухано справу по суті та ухвалено відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року) про завершення розгляду справи в письмовому провадженні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.03.2016 року задоволено клопотання та зупинено провадження у справі № 826/7299/15 до набрання законної сили рішенням у справі № 761/32311/15-к.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2016 року скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.03.2016 року у справі № 826/7299/15 про зупинення провадження у справі, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2016 року виправлено допущену описку в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2016 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2016 року прийнято справу до провадження та призначено судове засідання на 22.07.2016 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2016 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 року, зупинено провадження у справі № 826/7299/15 до набрання законної сили рішенням у справі №761/32311/15-к.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.07.2017 року скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 року у справі № 826/7299/15 про зупинення провадження у справі, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2017 року прийнято справу до провадження та призначено судове засідання на 28.02.2018 року.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 11.10.2017 року №7666 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2017 року визначено суддю Маруліну Л.О. для розгляду адміністративної справи № 826/7299/16 та вказану справу 19.10.2017 року передано на розгляд судді Маруліній Л.О.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2017 року прийнято адміністративну справу до провадження та призначено судовий розгляд справи на 25.01.2018 року.

Разом з тим, 15.12.2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні 25.01.2018 року, в яке прибули позивач, представники: позивача, відповідача-1, відповідача-2, третьої особи-1, судом розпочато розгляд справи по суті, оголошено перерву до 22.02.2018 року з метою отримання додаткових доказів.

У зв'язку з перебуванням члена колегії на лікарняному 22.02.2018 року справу знято зі складу призначених до розгляду справ.

В судовому засіданні 22.03.2018 року, в яке прибули представники: позивача, відповідача-1, відповідача-2, третьої особи-1, третьої особи-2, судом задоволено клопотання представника позивача про оголошення перерви в судовому засіданні з метою надання стороною позивача додаткових доказів, які мають надійти на адвокатські запити.

В судовому засіданні 26.04.2018 року за участі всіх учасників справи, позивачем, представником позивача підтримано позовні вимоги, обґрунтування яких викладено в позовній заяві та у заяві про доповнення позовних вимог.

Зокрема, позивач та його представник зазначають, що відповідачем допущено порушення при звільненні, а саме: висновок про порушення позивачем Присяги державного службовця, який став підставою для його звільнення, є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності, оскільки порушення Присяги позивачем не допущено, так як позивач не приймав присяги державного службовця; службове розслідування, яке б могло встановити факт того чи іншого порушення відповідачем не проводилося, акт, який встановлював факт такого порушення не складався. Позивач переконаний, що відповідач не має жодних доказів того, що до позивача застосовувалися будь-які заходи дисциплінарного чи громадського стягнення в період його перебування на посаді Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Крім іншого, відбулося порушення порядку звільнення позивача з посади, а саме, не дотримано Порядку розгляду питань, пов'язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року №298.

Позивач також звертає увагу на те, що на незаконність його звільнення вказують, зокрема: - неврахування його попередніх заслуг (факт нагородження "Нагороджений відзнакою Президента України «За бездоганну службу» III ступеня, "Полковник служби цивільного захисту", медаллю «Захисник Вітчизни», знаком «Кращий працівник пожежної охорони», відзнакою МВС України «Закон і честь», нагрудним знаком «За відзнаку в службі», орденом «Святого Архистратига Михаїла»), які на переконання позивача підтверджують факт, що останній під час проходження служби неухильно дотримувався Конституції України та законів України, сумлінно виконував службові обов'язки.

Підставою для видання оскаржуваного Розпорядження слугував арешт позивача, на підставі відкритого кримінального провадження № 0000159 від 23.03.2015 року. Проте, позивач наголошує суду, що станом на 26.04.2018 року будь-якого рішення в цій кримінальній справі не прийнято.

При цьому, представник позивача, вказуючи на протиправність оскаржуваних розпорядження та наказу, зазначає про порушення відповідачами вимог Кодексу цивільного захисту України, оскільки не вирішено питання про звільнення позивача із Збройних сил України.

Відповідач-1 проти позову заперечує з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зокрема, зазначає, що листом Міністерства внутрішніх справ України від 25.03.2015 року №13544/Ав внесено на розгляд Прем'єр-міністра України пропозицію про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови ДСНС України за порушення Присяги державного службовця України. В цей же день, 25.03.2015 року Прем'єр-міністром України внесено на розгляд Кабінету Міністрів України подання за №12613/0/1-15 про звільнення позивача відповідно до абзацу другого частини першої статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», на підставі якого прийнято оскаржуване Розпорядження, яке, як стверджує представник відповідача-1, видано послідовно та із дотриманням передбаченої законодавством процедури.

Щодо обставин, які стали підставою для звільнення позивача за порушення Присяги державного службовця, викладених у оскаржуваному Розпорядженні, то відповідач-1 зазначає, що ним дано правильну юридичну кваліфікацію, оскільки, звільнення за порушення Присяги може мати місце тоді, коли державний службовець скоїв проступок, який підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу. Так, відносно позивача порушено кримінальне провадження № 0000159 за ознаками злочину, передбаченого частиною п'ятою статті 191 Кримінального кодексу України («Привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинені в особливо великих розмірах або організованою групою») та на час прийняття оскаржуваних рішень тривало досудове слідство. Інкриміноване позивачу діяння, безсумнівно, шкодить інтересам державної служби, підриває репутацію державного органу, в якому він обіймав керівну посаду, та довіру до позивача як до державного службовця та носія влади, а тому його подальше перебування на державній службі на посаді Голови ДСНС України є неможливим, що є законною підставою для звільнення за порушення Присяги державного службовця.

Доводи позивача, що він прийняв та підписав текст Присяги працівника органів внутрішніх справ, не доводять, що він не є державним службовцем та не міг бути звільнений на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу», оскільки у відповідності до частини першої статті 16 Закону України «Про міліцію» особовий склад міліції складається з працівників, які проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції. Окрім того, текст Присяги має уніфікований характер і розповсюджується на усі правовідносини, де однією зі сторін є державний службовець.

Що стосується посилання позивача щодо не проведення службового розслідування, то представником відповідача-1 звернуто увагу на вимоги статті 11 Закону України «Про державну службу», якою встановлено, що державні службовці мають право, зокрема, вимагати службового розслідування з метою зняття безпідставних, на думку службовця, звинувачень або підозри. Однак, позивач таким правом не скористався та не вимагав проведення службового розслідування відносно нього. Крім того, представником відповідача-1 вказано, що приймати рішення про проведення службового розслідування є дискреційними повноваженнями суб'єкта владних повноважень, оскільки словосполучення у пункті 1 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 року №950 «.. може бути проведено службове розслідування…» дає підстави вважати, що проведення службового розслідування є правом, а не обов'язком керівника органу державної влади. На підставі наведених доводів представник відповідача-1 просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відповідачем-2 в судовому засіданні підтримано письмові заперечення проти позову, позицію відповідача-1 та, зокрема, щодо визнання протиправним та скасування наказу ДСНС України по особовому складу цивільного захисту від 25.03.2015 року № 164 «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України» зазначено, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2014 року № 120 «Питання спрямування та координації діяльності Державної служби з надзвичайних ситуацій» Кабінет Міністрів України постановив, що діяльність Державної служби України з надзвичайних ситуацій спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ. Положеннями пункту 2 § 1 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 року № 950 (далі - Регламент), встановлено, що Кабінет Міністрів є колегіальним органом, який здійснює свої повноваження шляхом прийняття рішень на засіданнях. Підпунктом 4 пункту 1 § 7 Регламенту передбачено, що на своїх засіданнях Кабінет Міністрів розглядає питання організаційно-розпорядчого характеру, в тому числі кадрові питання. Пункт 2 § 10 Регламенту визначає, що Прем'єр-міністр, керуючи роботою Кабінету Міністрів, дає доручення, які є обов'язковими для виконання, членам Кабінету Міністрів, керівникам інших центральних органів виконавчої влади. Згідно із статтею 117 Конституції України та частиною першою статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Частиною третьою вказаної статті, а також положеннями пункту 2 § 30 Регламенту, встановлено, що акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та кадрових питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України. Враховуючи викладене, саме на виконання Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 241-р наказом ДСНС України (по особовому складу цивільного захисту) від 25.03.2015 року № 164 Полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 було звільнено з посади Голови ДСНС України та зараховано у розпорядження Голови ДСНС України.

При цьому, відповідно до пункту 15 Порядку розгляду питань, пов'язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року № 298 на підставі акта Президента України або Кабінету Міністрів України щодо призначення на посаду чи звільнення з посади особи в установленому порядку відповідним органом або підприємством у триденний строк видається наказ (розпорядження) за місцем її роботи, в якому зазначається дата початку роботи на відповідній посаді або припинення роботи.

Отже, оголошення оскаржуваного Розпорядження наказом ДСНС України (по особовому складу цивільного захисту) від 25.03.2015 р. № 164 відбулося відповідно до норм законодавства.

Щодо зарахування ОСОБА_1 у розпорядження Голови ДСНС України представником відповідача-2 зазначено, що питання проходження служби особами рядового і начальницького складу визначаються Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 року № 593 (далі - Положення). Особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання (пункт 3 Положення). Згідно з пунктом 79 Положення особа рядового і начальницького складу для вирішення питання щодо подальшого проходження служби може бути звільнена із займаної посади із зарахуванням у розпорядження керівника (начальника) відповідного органу чи підрозділу цивільного захисту. Особи рядового і начальницького складу, які зараховані у розпорядження, продовжують проходити службу цивільного захисту згідно з Положенням. Вони мають право на отримання грошового забезпечення, всіх видів відпусток, мають право піти на лікарняний тощо, а сам час перебування в розпорядженні зараховується до загального періоду проходження служби. У визначеному законодавством порядку особу за її згодою можуть призначити на вакантну посаду в органі чи підрозділі цивільного захисту, де вона буде в подальшому проходити службу. Відповідно до пункту 12 Положення останнім днем проходження служби цивільного захисту вважається день виключення особи рядового і начальницького складу з кадрів ДСНС. Такого наказу по ДСНС України прийнято не було. З огляду на що ОСОБА_1 до цього часу перебуває на службі цивільного захисту, користується відповідними правами і пільгами, та у визначеному законодавством порядку може бути призначений на іншу вакантну посаду.

З урахуванням наведених обґрунтувань представник відповідача-2 просить відмовити у задоволені позовних вимог позивача.

Третіми особами письмової позиції не викладено, в судовому засіданні підтримано позицію відповідачів, в зв'язку з чим, представники третіх осіб просили в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 26.04.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 року №412-р, яке оголошено наказом ДСНС України від 23.04.2014 року №196, ОСОБА_1 призначено Головою Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

30.04.2014 року наказом №200 ОСОБА_1 прийнято на службу цивільного захисту та зараховано у кадри Державної служби України з надзвичайних ситуацій у спеціальному званні полковник служби цивільного захисту (спеціальне звання (в порядку переатестування) присвоєно наказом МНС України від 08.01.2008 року №2).

Листом Міністерства внутрішніх справ України від 25.03.2015 року № 13544/Ав внесено на розгляд Прем'єр-міністра України Яценюка А.П. пропозицію про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови ДСНС України за порушення Присяги державного службовця.

25.03.2015 року Прем'єр-міністром України Яценюком А.П. внесено на розгляд Кабінету Міністрів України подання за № 12613/0/1-15 про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови ДСНС України відповідно до абзацу другого частини першої статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».

25.03.2015 року на засіданні Кабінету Міністрів України прийнято Розпорядження №241-р, яким позивача звільнено з посади Голови ДСНС України за порушення Присяги державного службовця (пункт 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу»).

Наказом ДСНС України (по особовому складу цивільного захисту) від 25.03.2015 року № 164 оголошено Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 241-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій» та полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1, відповідно до пунктів 79, 80 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, зараховано у розпорядження Голови ДСНС України.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями про звільнення, вважаючи їх протиправними та прийнятими не у відповідності до вимог чинного законодавства та з порушенням його прав, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши наведені в обґрунтування позову доводи позивача у його письмових заявах, а також заперечення представників відповідачів і пояснення третіх осіб по суті позовних вимог, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд, при вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення позову, виходить з наступного.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України).

Водночас, пунктом 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Преамбулою Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі також - Закон № 3723-XII) визначено, що цей Закон регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу. Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Відповідно до статті 1 Закону № 3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС України), відповідно до Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого Указом Президента України від 16.01.2013 року № 20/2013 (із змінами і доповненнями), є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра оборони України (далі - Міністр)(абзац перший пункт 1 Положення).

Як свідчать матеріали справи, позивача Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 року №412-р, яке оголошено наказом ДСНС України від 23.04.2014 року №196, призначено Головою Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Абзацом першим частини першої статті 1 Закону України від 17.03.2011 року № 3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади» із змінами і доповненнями (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі також - Закон № 3166-VI) встановлено, що систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади.

Центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції. Діяльність центральних органів виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів згідно із законодавством (стаття 16 Закону № 3166-VI ).

Керівник центрального органу виконавчої влади призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України (абзац перший частини першої статті 19 Закону № 3166-VI).

Пропозиції Прем'єр-міністрові України стосовно кандидатур для призначення на посаду та звільнення з посади керівника центрального органу виконавчої влади та його заступників вносить міністр, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади (абзац перший частини першої статті 19 Закону № 3166-VI).

Керівник центрального органу виконавчої влади та його заступники є державними службовцями (частина третя статті 19 Закону № 3166-VI).

Відповідно до Схеми спрямування і координації діяльності центральних органів виконавчої влади Кабінетом Міністрів України через відповідних членів Кабінету Міністрів України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2014 року № 120 «Питання спрямування та координації діяльності Державної служби з надзвичайних ситуацій» встановлено, що ДСНС України є центральним органом виконавчої влади, керівник якого не входить до складу Кабінету Міністрів України. Діяльність ДСНС України спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.

Згідно зі статтею 117 Конституції України та частини першої статті 50 Закону України 27.02.2014 року № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон № 794-VII), Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Частиною третьою цієї статті, а також положеннями пункту 2 § 30 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 року № 950, (із змінами і доповненнями) встановлено, що акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та кадрових питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Проекти розпоряджень Кабінету Міністрів з кадрових питань готуються в установленому Кабінетом Міністрів порядку (пункт 4 параграфа 32 цього ж Регламенту).

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку розгляду питань, пов'язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року № 298, (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) (із змінами і доповненнями) (далі також - Порядок), керівник центрального органу виконавчої влади, який не входить до складу Кабінету Міністрів України, його перший заступник та заступник призначаються на посаду та звільняються з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України.

Подання щодо призначення на посаду та звільнення з посади або погодження призначення на посаду (звільнення з посади) вноситься Прем'єр-міністром України Кабінетові Міністрів України - стосовно керівника центрального органу виконавчої влади, що не входить до складу Кабінету Міністрів України, його першого заступника та заступника, керівника центрального органу виконавчої влади із спеціальним статусом, утвореного Кабінетом Міністрів України, його першого заступника та заступника, першого заступника та заступника міністра, заступника міністра - керівника апарату міністерства, першого заступника та заступників Голови Антимонопольного комітету, Голови Фонду державного майна і Голови Держкомтелерадіо (підпункт 2 пункту 7 Порядку).

Пропозиції Прем'єр-міністрові України щодо кандидатур для призначення на посаду та звільнення з посади керівника центрального органу виконавчої влади, його першого заступника та заступника вносить міністр, який спрямовує та координує діяльність такого органу (абзац третій підпункту 2 пункту 7 Порядку).

З вищевикладеного слід дійти висновку, що Прем'єр-міністром України розглядається пропозиція щодо кандидатур для призначення на посаду та звільнення з посади керівника центрального органу виконавчої влади міністра, який спрямовує та координує діяльність такого органу і за результатами розгляду має бути прийнято рішення про внесення подання на розгляд Кабінету Міністрів України про призначення або звільнення або відхилено пропозицію міністра.

Судом встановлено, що Міністерством внутрішніх справ України за підписом міністра відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року №298 «Деякі питання, пов'язані з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України» внесено пропозицію від 25.03.2015 року №13544/Ав про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій, яке зареєстровано о 19:20 Департаментом документообігу та контролю Секретаріату Кабінету Міністрів України 25.03.2015 року за №13256/0/1-15. До даного подання долучено додаток на 1 аркуші в 1 примірнику (тільки адресату).

Відповідно до абзаців першого-другого пункту 10 Порядку у передбачених законодавством випадках посадова особа, яка вносить подання про призначення на посаду осіб, зазначених у пункті 1 цього Порядку, може звертатися з пропозицією щодо звільнення з посади таких осіб.

У пропозиції щодо звільнення з посади обґрунтовуються причини неможливості перебування особи на займаній посаді. До подання додаються завізований керівником відповідного органу проект рішення про звільнення з посади із зазначенням причини, біографічна довідка з фотокарткою, що засвідчується підписом керівника кадрової служби і скріплюється печаткою, заява особи про звільнення, пояснення особи, що звільняється за порушення трудової дисципліни, у разі потреби - матеріали службового розслідування, медична довідка, інші документи, що безпосередньо стосуються справи (абзац перший пункту 10).

Як встановлено судом, текст подання з пропозицією про звільнення ОСОБА_1 не містить обґрунтування причин неможливості перебування позивача на займаній посаді. Крім того, суду не надано долученого додатку до подання, крім якого до подання інших документів не долучалося.

Разом з тим, в якості подання Прем'єр-міністра України Кабінетові Міністрів України в розумінні підпункту 2 пункту 7 Порядку про звільнення позивача з посади, надано «витяг» від 25.03.2015 року №12613/0/1-15, яким «відповідно до абзацу другого частини першої статті 19 Закону України «Про центральні органі виконавчої влади» та за пропозицією Міністра внесено подання про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій». Як вбачається, текст подання не містить ні обґрунтування, ні посилання на підстави для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади. Проте, в оскаржуваному Розпорядженні від 25.03.2015 року №241-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій», таку підставу вказано, а саме, «за порушення Присяги державного службовця (пункт 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу»).

Крім іншого, слід зазначити, абзац другий частини першої статті 19 Закону України «Про центральні органі виконавчої влади» (в редакції, яка діяла на час прийняття рішення), на який йде посилання в поданні Прем'єр-міністра України Кабінетові Міністрів України, визначає, що керівник центрального органу виконавчої влади може мати не більше двох заступників, які призначаються на посади та звільняються з посад Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України. При цьому, порядок звільнення керівника врегульовано абзацом першим частини першої цієї статті, а не другим, як зазначено Прем'єр-міністром України у "витязі".

Відповідно до даних листа Секретаріату Кабінету Міністрів України від 23.07.2015 року №12443/0/2-15 (а. с. 131, т.1), подання Прем'єр-міністра України до Кабінету Міністрів України щодо звільнення ОСОБА_1 зареєстровано за №12613/0/1-15 25.03.2015 року о 12 годині 30 хвилин, а оскаржуване Розпорядження 25.03.2015 року о 15 годині. Як зазначалось вище, подання Міністра МВС України з пропозицією про звільнення ОСОБА_1 зареєстровано о 19:20 Департаментом документообігу та контролю Секретаріату Кабінету Міністрів України 25.03.2015 року за №13256/0/1-15 (а.с. 36, т. 1), що не спростовано відповідачами.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване Розпорядження прийнято без дотримання вимог діючого законодавства, яким визначається порядок прийняття таких рішень Кабінетом Міністрів України.

Щодо твердження відповідачів про дискреційні повноваження органу у випадку проведення службової перевірки, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, відповідно до оскаржуваного Розпорядження від 25.03.2015 року №241-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій», позивача звільнено за порушення Присяги державного службовця (пункт 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу»).

Пунктом 6 частини першої статті 30 Закону № 3723-XII встановлено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі: відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

При цьому, звільненню зі служби за порушення Присяги державного службовця має передувати встановлення обставин, які слугували підставою для висновку щодо порушення Присяги державного службовця і, як наслідок, звільнення у зв'язку з таким порушенням.

Так, припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності повинен бути не меншим, ніж під час звільнення з відповідного органу за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Передумовою такого звільнення є ретельне службове розслідування. При цьому необхідно враховувати, що наслідком вчинення дисциплінарного правопорушення може бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення, які є санкціями різних рівнів відповідальності й не можуть застосовуватися як альтернативні. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

Аналогічний висновок щодо правильного застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 21 травня, 4 червня, 17 вересня, 8, 22 жовтня, 03 грудня 2013 року, 21 січня та 22 квітня 2014 року (№№21-403а12, 21-167а13, 21-231а13, 21-262а13, № 21-375а12, № 21-379а13, № 21-479а13, № 21-90а14 відповідно).

Отже, факт порушення ОСОБА_1 Присяги державного службовця мав би бути встановлений лише висновком службового розслідування призначеним і проведеним стосовно нього, оскільки іншого порядку для встановлення органом фактичних обставин порушення особою Присяги законодавцем не встановлено.

Пунктом 1 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950, (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) (із змінами і доповненнями) (далі також - Порядок №950) встановлено, що відповідно до цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування:

у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян;

у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства, порушення етики поведінки;

на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри;

з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного правопорушення або порушення вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції за рішенням керівника органу, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення.

Рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем'єр-міністром України, керівником державного органу (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа (пункт 2 Порядку №950).

Абзацами першим-другим пункту 4 Порядку №950 передбачено, що службове розслідування проводиться з відстороненням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, від виконання повноважень за посадою або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається за поданням голови комісії з проведення службового розслідування керівником органу державної влади, в якому працює особа.

Особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом, якщо інше не передбачено Конституцією.

На підставі наданої представником відповідача-1 (для приєднання до матеріалів справи) стенограми засідання Кабінету Міністрів України 25.03.2015 року, судом встановлено, що на даному засіданні процесуальним слідчим та міністром Міністерства внутрішніх справ України повідомлено щодо затримання за статтею 208 КК України позивача і його першого заступника в зв'язку з розслідуванням «кримінального провадження, яке зареєстровано за неодноразовими зверненнями народних депутатів України за статтею 191 КК України частиною п'ятою щодо наявності корупційних схем у ДСНС».

Крім того, відповідно до відповіді Головного слідчого управління Національної поліції України від 21.02.2017 року №3520/24/1/1-2017 кримінальне провадження №0000159 внесене до ЄРДР 23.03.2015 року з урахуванням вимог статті 214 КПК України із попередньою правовою кваліфікацією за частиною п'ятою статті 191 КК України («Привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинені в особливо великих розмірах або організованою групою»).

Разом з тим, судом враховується, що служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період. Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України. На рядовий і начальницький склад служби цивільного захисту поширюється дія Дисциплінарного статуту, затвердженого законом (частини перша-третя статті 101 Кодексу цивільного захисту України).

Відповідно до пункту 68 Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту, затвердженого Законом України від 05.03.2009 року № 1068-VI (із змінами і доповненнями) на осіб рядового і начальницького складу за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) звільнення зі служби у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту чи через службову невідповідність.

На осіб начальницького складу за порушення службової дисципліни, крім зазначених у пункті 68 цього Статуту, можуть накладатися дисциплінарні стягнення у вигляді: 1) звільнення з посади; 2) пониження у спеціальному званні на один ступінь (пункт 69 Дисциплінарного статуту).

Особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов'язаної з наданням публічних послуг, та/або пов'язаного із зловживанням своїм службовим становищем, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом (абзац другий частини другої статті 851 Дисциплінарного статуту).

З матеріалів справи судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що службове розслідування щодо ОСОБА_1 не призначалося та не проводилося, обставини щодо порушення ним Присяги державного службовця були встановлені на підставі повідомленої на засіданні Кабінету Міністрів України процесуальним слідчим інформації про кримінальне провадження.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 року № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 р. № 21-87а13.

Враховуючи, що законодавцем чітко закріплено повноваження органу щодо встановлення обставин для прийняття рішення шляхом проведення службового розслідування та іншого порядку не передбачено, тому, суд дійшов висновку, що твердження відповідачів та третіх осіб з приводу того, що призначення перевірки є правом органу, є хибним і не відповідає вимогам діючого законодавства.

Щодо твердження позивача, що ним не приймалася присяга державного службовця, тому його не може бути звільнено за пунктом 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу», суд зазначає наступне.

За змістом статті 7 Кодексу законів про працю України особливості регулювання праці деяких категорій осіб, підстави для припинення трудового договору таких працівників за певних умов встановлюються законодавством.

Частиною третьою статті 19 Закону України «Про центральні орган виконавчої влади» встановлено, що керівник центрального органу виконавчої влади та його заступники є державними службовцями.

Відповідно до статті 1 Закону № 3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

За таких обставин, правовий статус позивача, його права та обв'язки визначають норми спеціальних нормативно-правових актів, якими є Закони України «Про державну службу», «Про центральні органні виконавчої влади», Кодекс цивільного захисту України, Дисциплінарний статут служби цивільного захисту, затверджений Законом України від 05.03.2009 року № 1068-VI (із змінами і доповненнями), Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 року № 593.

Відповідно до положень статті 5 Закону №3723-XII державний службовець повинен, серед іншого, не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця. За змістом статті 10 цього Закону основними обов'язками державних службовців, зокрема, є додержання Конституції України та інших актів законодавства України.

Статтею 30 Закону №3723-XII передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону (пункт 6 частини першої цієї статті).

Відповідно до статті 17 Закону №3723-XII громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: "Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки".

Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

Судом встановлено з долучених до адміністративної справи копій матеріалів особової справи, що позивачем 14.01.1992 року складено Присягу працівника органів внутрішніх справ України, текст якої затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 року № 382, такого змісту: «Я, (прізвище, ім'я та по батькові), вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, складаю Присягу і урочисто клянуся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю. Я присягаю з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ. Клянуся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок. Якщо ж я порушу цю Присягу, то хай мене покарають за всією суворістю закону».

25.03.2015 на засіданні Кабінету Міністрів України прийнято Розпорядження №241-р, яким позивача звільнено з посади Голови ДСНС України за порушення Присяги державного службовця (пункт 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу»).

Проте, матеріали особової справи позивача, які долучено до матеріалів адміністративної справи, не містять на виконання статті 17 Закону №3723-XII тексту Присяги, який має зберігатися за місцем роботи, оскільки позивачем Присягу державного службовця в розумінні Закону №3723-XII не було прийнято, що не заперечувалось учасниками справи в письмових заявах по суті та підтверджено в судовому засіданні.

Щодо посилання позивача, що оскаржувані рішення винесено без необхідного вирішення питання щодо переводу ОСОБА_1 у запас, суд виходить з наступного.

Питання проходження служби особами рядового і начальницького складу визначаються Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року № 593 (далі також - Положення №593).

Особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання (пункт 3 Положення №593).

Згідно з пунктом 79 Положення №593 особа рядового і начальницького складу для вирішення питання щодо подальшого проходження служби може бути звільнена із займаної посади із зарахуванням у розпорядження керівника (начальника) відповідного органу чи підрозділу цивільного захисту.

Особи рядового і начальницького складу, які зараховані у розпорядження, продовжують проходити службу цивільного захисту згідно з Положенням №593. Вони мають право на отримання грошового забезпечення, всіх видів відпусток, мають право піти на лікарняний тощо, а сам час перебування в розпорядженні зараховується до загального періоду проходження служби.

Пунктом 62 Положення №593 встановлено, що призначення осіб рядового і начальницького складу на посади та переміщення їх по службі здійснюється з урахуванням їх ділових і особистих якостей, рівня професійної підготовки і досвіду практичної роботи.

Відповідно до пункту 31 Положення №593 особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу цивільного захисту в тих органах і підрозділах цивільного захисту і в тих місцях, де це викликано інтересами служби.

Судом встановлено, що Наказом ДСНС України (по особовому складу цивільного захисту) від 25.03.2015 року № 164 оголошено Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 241-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій» та полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1, відповідно до пунктів 79, 80 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу зараховано у розпорядження Голови ДСНС України.

У зв'язку з наведеним, суд дійшов до висновку про помилковість твердження позивача щодо необхідності вирішення питання переводу у запас ОСОБА_1, оскільки відповідно до оскаржуваних рішень позивача звільнено з посади, а не зі служби цивільного захисту та відповідно до Наказу ДСНС України (по особовому складу цивільного захисту) від 25.03.2015 року № 164 його зараховано у розпорядження Голови ДСНС України.

Проте слід зазначити, що згідно з Наказом ДСНС України (по особовому складу цивільного захисту) від 25.03.2015 року № 164 ОСОБА_1 відповідно до пунктів 79, 80 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу зараховано у розпорядження Голови ДСНС України.

Пунктом 79 Положення №593 передбачено, що особа рядового і начальницького складу для вирішення питання щодо подальшого проходження служби може бути звільнена із займаної посади із зарахуванням у розпорядження керівника (начальника) відповідного органу чи підрозділу цивільного захисту в разі:

ліквідації (реорганізації) органу чи підрозділу цивільного захисту, а також у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційно-штатних заходів, - до двох місяців;

коли посада, на яку планується призначення особи начальницького складу, належить до номенклатури посад нижчої посадової особи - до двох місяців;

застосування дисциплінарного стягнення про звільнення особи рядового і начальницького складу з посади, якщо неможливо відразу призначити її на нижчу посаду, - до двох місяців;

поновлення за рішенням суду особи рядового чи начальницького складу, яка раніше займала цю посаду, - до двох місяців;

закінчення строку контракту під час перебування особи рядового чи начальницького складу в щорічній основній відпустці або на лікуванні - до завершення щорічної основної відпустки або лікування, але не більше ніж шість місяців (крім випадків перебування осіб рядового і начальницького складу, які перебувають на лікуванні у зв'язку з одержанням ними травм, професійних захворювань та інших ушкоджень під час виконання службових обов'язків), за рішенням Голови ДСНС;

виникнення обставин прямого підпорядкування близькій особі - до одного місяця;

направлення випускників навчальних закладів цивільного захисту після закінчення навчання для подальшого проходження служби - до двох місяців;

коли стосовно особи рядового і начальницького складу вжито запобіжних заходів у кримінальній справі у вигляді домашнього арешту або взяття під варту - до скасування чи зміни запобіжного заходу;

коли відсутні відомості про особу рядового і начальницького складу понад один місяць, - до її повернення на службу або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання її безвісно відсутньою чи оголошення померлою.

Однак в оскаржуваному наказі відсутні відомості, на якій підставі та на який термін позивач зараховується в розпорядження Голови ДСНС України, оскільки даною нормою чітко визначено термін, на який особу може бути зараховано в розпорядження керівника.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним запису про звільнення з роботи (посади), зроблений в трудовій книжці за №34 про звільнення ОСОБА_1 за порушення присяги державного службовця, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110 , (із змінами і доповненнями) (далі також - Інструкція) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (абзац 1 пункту 2.4. Інструкції).

Пунктом 2.10 Інструкції встановлено, що у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, звільнений ..." і зазначається нове формулювання.

У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається "Дублікат" трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» (із змінами і доповненнями) передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога про визнання недійсним запису про звільнення з роботи (посади), зроблений в трудовій книжці за №34 про звільнення ОСОБА_1 за порушення присяги державного службовця задоволенню не підлягає як така, що заявлена передчасно.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, належним чином не виконано обов'язку щодо доказування з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову, оскільки приймаючи оскаржувані рішення, відповідачами не дотримано порядку передбаченого чинним законодавством України, не враховано всіх обставин, які мали значення для видання цих рішень, а тому такі рішення прийняті з порушенням норм чинного законодавства та підлягають скасуванню.

Згідно пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» підставами захисту порушеного права звільненої особи може бути не тільки звільнення без законних підстав, а й порушення порядку його проведення.

Відповідно до абзаців 2-3 статті 235 Кодексу законів про працю у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними і скасування Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №241-р «Про звільнення ОСОБА_1» з посади Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій», а оскільки позовна вимога про визнання протиправним та скасування Наказу Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій по особовому складу цивільного захисту №164 від 25.03.2015 року «Про оголошення Розпорядження Кабінету Міністрів України» є похідною від першої позовної вимоги, вона підлягає також задоволенню.

Оскільки судом визнано протиправними та скасовано рішення, на підставі яких позивача було звільнено, позовні вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій з 25.03.2015 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.03.2015 року підлягають до задоволення. Водночас, з метою повного захисту порушеного права позивача, суд приходить до висновку про необхідність стягнення заявленої суми до фактичного поновлення на посаді.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про, зокрема, присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак рішення суду в частині поновлення позивача на посаді Голови Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій з 25.03.2015 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 14 115,60 грн. підлягає негайному виконанню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79,139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 241-р "Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій".

3. Визнати протиправним та скасувати Наказ Держаної служби України з надзвичайних ситуацій по особовому складу цивільного захисту від 25.03.2015 року № 164 "Про оголошення Розпорядження Кабінету Міністрів України".

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 25.03.2015 року.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 з Державної служби України з надзвичайних ситуацій (01601, м. Київ, вул. О.Гончара 55, ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.03.2015 року по день фактичного поновлення на посаді.

6. Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій та в частині стягнення з Державної служби України з надзвичайних ситуацій (01601, м. Київ, вул. О.Гончара, 55, ) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.03.2015 у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 14 115,60 грн. (чотирнадцять тисяч сто п'ятнадцять гривень 60 коп.).

7. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1, 01033, АДРЕСА_1, РНПП НОМЕР_1;

Відповідач-1: Кабінет Міністрів України, 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2, ;

Відповідач-2: Державна служба України з надзвичайних ситуацій, 01601, м. Київ, вул. О.Гончара, 55, ;

Третя особа-1: Голова Державної служби України з надзвичайних ситуацій Чечоткін Микола Олександрович, 01601, м. Київ, вул. О.Гончара, 55, ;

Третя особа-2: Міністерство внутрішніх справ України, 01024, вул. Богомольця, 10, .

Повний текст рішення складено 30.04.2018 року.

Головуючий суддя Л.О. Маруліна

Судді Н.А. Добрівська

А.І. Кузьменко