Справа № 802/448/18-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 квітня 2018 р. Справа № 802/448/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Поліщук І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про: визнання протиправними дій, скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі ГУ ДФС у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправними дій, скасування рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що за результатами позапланової документальної невиїзної перевірки стану дотримання фізичною особою ОСОБА_3 своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати передбачених законодавством податків і зборів, а також дотримання митного, валютного та іншого законодавства за період з 27.06.2009 року по 31.12.2015 року, відповідачем було складено акт №843/13/НОМЕР_1 від 30.06.2017 року, яким зафіксовано порушення ч. 3 ст. 380 Митного кодексу України, а саме: ввезено на митну територію України 54 транспортних засобів в режимі тимчасового ввезення, внаслідок чого не сплачено митних платежів на загальну суму 5556426,69 грн.

На підставі виявлених порушень відповідачем 15.08.2017 року прийнято податкові повідомлення-рішення: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем мито на товари, що ввозяться субєктами підприємницької діяльності на загальну суму 145521,42 грн., з яких 116401,13 грн. основний платіж та 29100,29 грн. штрафні санкції; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в загальній сумі 529591,38 грн., з яких 423673,10 грн. основний платіж та 105918,28 грн. штрафні санкції; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання по акцизному податку з ввезених транспортних засобів в загальній сумі 1047441,13 грн., з яких 837952,90 грн. основний платіж та 209488,23 грн. штрафні санкції. Крім того, у звязку із несплатою визначеного податковими повідомленнями-рішеннями податкового зобовязання, 05.10.2017 року відповідачем винесено податкову вимогу.

Вказані дії відповідача щодо проведення перевірки, а також прийнятті за її наслідками податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу позивач вважає протиправними, оскільки у податкового органу були відсутні підстави для її проведення, а сама перевірка, на думку позивача, проведена із порушенням передбаченої ПК України процедури, що і зумовило його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 12.02.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 27.02.2018 року.

У судовому засіданні 27.02.2018 року оголошено перерву до 19.03.2018 року у звязку з витребуванням додаткових доказів.

У судовому засіданні 19.03.2018 року оголошено перерву до 28.03.2018 року у звязку із необхідністю додаткового часу для дослідження наданих представником позивача документів.

28.03.2018 року оголошено перерву до 04.04.2018 року в звязку з необхідністю ознайомлення сторін із наданими додатковими поясненнями та доказами.

Ухвалою від 04.04.2018 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.04.2018 року.

У судовому засіданні 12.04.2018 року після заслуховування вступних слів представників сторін, задоволено клопотання представника позивача та оголошено перерву до 16.04.2018 року.

У судовому засіданні 16.04.2018 року представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Зокрема зазначила, що у відповідача були відсутні підстави для проведення перевірки ОСОБА_3, адже в порушення положень ст. 73 ПК України, податковим органом не було надано йому можливості подати свої пояснення з приводу отриманої відповідачем податкової інформації, шляхом надання письмових пояснень на запит. При цьому, звернула увагу суду на те, що акт про відмову ОСОБА_3 в отриманні запиту, складений 09.03.2017 року, тобто в період коли останній взагалі не перебував на території України. Крім того, акт відмови отримання позивачем повідомлення на проведення перевірки від 15.06.2017 року не містить відомостей щодо місця його складання, що також є порушенням процедури проведення перевірки. Також зазначила, що до проведення перевірки ОСОБА_3 були залученні працівники податкової міліції, що може мати місце лише у випадку, якщо така перевірка повязана з веденням оперативно-розшукових справ або здійснення кримінального провадження стосовно платника податку. Додатково вказала, що відповідачем не вірно визначено обєкти оподаткування, а саме - не вірно визначено роки випуску транспортних засобів, що безпосередньо впливає на визначення їх вартості. Також у акті перевірки допущено помилки в зазначені VIN коду транспортного засобу.

Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на обставини, що викладенні у відзиві на позовну заяву, у яких зазначила, що податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими та винесеними з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для їх скасування відсутні. З огляду на викладене у задоволенні адміністративного позову просили відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 22 червня 2017 року відповідачем було проведено позапланову документальну невиїзну перевірку стану дотримання фізичною особою ОСОБА_3 своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати передбачених законодавством податків і зборів, а також дотримання митного, валютного та іншого законодавства за період з 27.06.2009 року по 31.12.2015 року.

Підставою для проведення перевірки стала податкова інформація, надана управлінням боротьби з митними правопорушеннями Вінницької митниці ДФС від 05.04.2016 року №1628/8/02-80-20-05.

За результатами даної перевірки складено ОСОБА_1 №843/13/НОМЕР_1 від 30.06.2017 року, згідно висновків якого, в ході перевірки встановлено порушення ОСОБА_3 ч. 3 ст. 380 Митного кодексу України, а саме: ввезено на митну територію України 54 транспортних засобів в режимі тимчасового ввезення, внаслідок чого не сплачено митних платежів на загальну суму 5556426,69 грн. Враховуючи п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобовязань не пізніше закінчення 1095 днів.

Таким чином, ОСОБА_3 збільшено податкові зобовязання з митних платежів за 2014, 2015 роки на суму 1378027,13 грн., в тому числі мито в сумі 116401,13 грн., акцизний податок в сумі 837952,90 грн., та ПДВ в сумі 423673,10 грн., в тому числі по:

- автомобіль легковий WOLKSWAGEN Toureg, 2006 р.в., мито 41783,11 грн., акцизний податок 692530,30 грн. та ПДВ 230428,90 грн.;

- автомобіль легковий OPEL Vectra, 1994 р.в., мито 74618,02 грн., акцизний податок 145422,60 грн. та ПДВ 193244,20 грн.

На підставі встановлених перевіркою порушень, відповідачем 15.08.2017 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем мито на товари, що ввозяться субєктами підприємницької діяльності на загальну суму 145521,42 грн., з яких 116401,13 грн. основний платіж та 29100,29 грн. штрафні санкції;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в загальній сумі 529591,38 грн., з яких 423673,10 грн. основний платіж та 105918,28 грн. штрафні санкції;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання по акцизному податку з ввезених транспортних засобів в загальній сумі 1047441,13 грн., з яких 837952,90 грн. основний платіж та 209488,23 грн. штрафні санкції.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до п. 72.1 ст. 72 ПК України, для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла: від платників податків та податкових агентів (п.п. 72.1.1.); від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та Національного банку України (п.п. 72.1.2.); від банків, інших фінансових установ - інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків (п.п. 72.1.3.); від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів (п.п. 72.1.4.); за наслідками податкового контролю (п.п. 72.1.5.); для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності також використовується інша інформація, оприлюднена як така, що підлягає оприлюдненню відповідно до законодавства та/або добровільно чи за запитом надана контролюючому органу в установленому законом порядку (п.п. 72.1.6.).

Згідно із положеннями п. 73.3 ст. 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин, втому числі у випадку, якщо за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (п.п. 1 абз. 3 п. 73.3 ст. 73 ПК України).

Із наведених положень слідує, що у випадку, якщо за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, податковим органом буде виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, останній зобовязаний надіслати запит про подання інформації платнику податку, стосовно якого виявлено відповідні порушення.

Як вбачається із акту перевірки №843/13/НОМЕР_1 від 30.06.2017 року підставою для її проведення стала податкова інформація, надана управлінням боротьби з митними правопорушеннями Вінницької митниці ДФС від 05.04.2016 року №1628/8/02-80-20-05.

Таким чином, враховуючи те, що підставою для проведення перевірки ОСОБА_3 слугували висновки податкового органу про порушення ним податкового законодавства, які були виявлені в ході аналізу податкової інформації, наданої управлінням боротьби з митними правопорушеннями Вінницької митниці ДФС, надсилання позивачу запиту про подання інформації було обовязковим.

Відповідно до положень п. 73.3 ст. 73 ПК України запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, тобто, якщо його надіслано поштою листом з повідомленням про вручення за податковою адресою або надано під розписку платнику податків або іншому суб'єкту інформаційних відносин або його посадовій особі.

Підтверджуючи факт надсилання/вручення позивачу відповідного запиту про подання інформації представник відповідача посилається на наявний у матеріалах справи ОСОБА_1 №20 від 09.03.2017 року про неможливість вручення запиту ГУ ДФС у Вінницькій області №42/Я/02-32-13-03 від 16.01.2017 року.

Як слідує із змісту даного акту, 03.03.2017 року проведено зустріч з громадянином ОСОБА_3, з метою вручення йому запиту ГУ ДФС у Вінницькій області №42/Я/02-32-13-03 від 16.01.2017 року «Про надання інформації та її документального підтвердження», однак останній відмовився від підпису та отримання даного запиту.

Поряд із цим, із наявних у матеріалах справи копій аркушів паспорта громадянина ОСОБА_4 - ОСОБА_3 слідує, що позивач був відсутній на території України на момент складання зазначеного акту, що підтверджується відповідними відбитками штемпеля.

Наведені обставини щодо перебування ОСОБА_3 за межами України, на думку суду, в повній мірі спростовує можливість зустрічі посадових осіб відповідача із ОСОБА_3 03.03.2017 року та його відмову від отримання запиту ГУ ДФС у Вінницькій області №42/Я/02-32-13-03 від 16.01.2017 року.

З огляду на викладене, суд критично оцінює посилання представника відповідача на акт від 09.03.2017 року про неможливість вручення запиту ГУ ДФС у Вінницькій області №42/Я/02-32-13-03 від 16.01.2017 року, як на доказ вжиття заходів, спрямованих на вручення позивачу обовязкового письмового запиту про надання інформації.

Відповідно до п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється, окрім іншого, у разі якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обовязковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Із наведеного слідує, що проведення документальної позапланової перевірки, в разі надходження податкової інформації, яка свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого законодавства, можливе лише у випадку, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обовязковий письмовий запит контролюючого органу.

В даному ж випадку, належних доказів надсилання/вручення позивачу запиту про надання інформації, з метою надання йому можливості дати пояснення з приводу виявлених порушень законодавства, матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи те, що підставою для проведення перевірки ОСОБА_3 слугувала податкова інформації, надана управлінням боротьби з митними правопорушеннями Вінницької митниці ДФС від 05.04.2016 року №1628/8/02-80-20-05, а також беручи до уваги відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів надсилання/вручення позивачу запиту про надання інформації, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні законодавчо визначені підстави для проведення позапланової документальної перевірки.

Крім того, відповідно до п. 79.2 ст. 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Згідно із положеннями п. 42.2 ст. 42 КАС України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Як вбачається із наявного у матеріалах справи ОСОБА_1 відмови від отримання повідомлення на проведення невиїзної позапланової перевірки ОСОБА_3 №194 від 15.06.2017 року, посадовими особами відповідача у присутності понятих було проведено зустріч з позивачем з метою вручення йому наказу та повідомлення на проведення перевірки. Під час зустрічі, ОСОБА_3 було повідомлено, що з 16.06.2017 року буде проводитись документальна позапланова невиїзна перевірка та предявлено копію наказу для підписання. ОСОБА_3 копію наказу отримав, але про отримання не розписався, а повідомлення про початок перевірки отримувати відмовився. Даний акт складено відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України.

Таким чином ОСОБА_1 №194 від 15.06.2017 року, який повинен відповідати вимогам положень п. 42.2 ст. 42 ПК України, які передбачають необхідність насилання/вручення документів саме за податковою адресою, не містить жодних відомостей про адресу його складання та місця проведення зустрічі із ОСОБА_3

Крім того, як слідує із даного ОСОБА_1 №194 від 15.06.2017 року, він складений, окрім інших, працівниками відділу викриття кримінальних правопорушень у митній сфері, який, в свою чергу, входить до складу податкової міліції.

Відповідно до п. 78.3 ст. 78 ПК України, працівникам податкової міліції забороняється брати участь у проведенні планових та позапланових виїзних перевірок платників податків, що проводяться контролюючими органами, якщо такі перевірки не пов'язані з веденням оперативно-розшукових справ або здійсненням кримінального провадження стосовно таких платників податків (посадових осіб платників податків), що знаходяться в їх провадженні. Перевірки платників податків податковою міліцією проводяться у межах повноважень, визначених законом, та в порядку, передбаченому Законом України "Про оперативно-розшукову діяльність", Кримінальним процесуальним кодексом України та іншими законами України.

Враховуючи те, що перевірка позивача не повязана з веденням оперативно-розшукових справ або здійсненням кримінального провадження стосовно нього, а тому вказані вище особи не повинні приймати участь у бідь-яких діях, повязаних із проведенням перевірки позивача.

Також варто звернути увагу і на те, що згідно акту перевірки №843/13/НОМЕР_1 від 30.06.2017 року, ОСОБА_3 збільшено податкові зобовязання з митних платежів за 2014, 2015 роки на суму 1378027,13 грн., в тому числі за:

- автомобіль легковий WOLKSWAGEN Toureg, 2006 року випуску, мито 41783,11 грн., акцизний податок 692530,30 грн. та ПДВ 230428,90 грн.;

- автомобіль легковий OPEL Vectra, 1994 року випуску, VIN-код WOL000087R1107553, мито 74618,02 грн., акцизний податок 145422,60 грн. та ПДВ 193244,20 грн.

В той же час, згідно наданих представником позивача реєстраційних документів на зазначені вище автомобілі (а.с. 132-134), позивачем було ввезено автомобіль OPEL Vectra 1993 року випуску VIN-код WOL000087P1107553 та WOLKSWAGEN Toureg 2005 року випуску.

При цьому, суд критично оцінює посилання представника відповідача на те, що у ОСОБА_1 перевірки вказано не рік випуску, а модельний рік автомобілів, з огляду на наступне.

Так, як слідує із змісту акту перевірки, розрахунок ввізного мита на ввезені позивачем транспортні засоби здійснювався в порядку, визначеному ст.ст. 294, 295, 296 Митного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 294 Митного кодексу України обєкт та база оподаткування митними платежами під час переміщення товарів через митний кордон України визначаються відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України.

Митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обовязок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обовязок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на органи доходів і зборів (ч. 1 ст. 295 Митного кодексу України).

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 295 Митного кодексу України нарахування сум митних платежів здійснюється у валюті України.

Для цілей нарахування митних платежів застосовуються ставки, що діють на день подання органу доходів і зборів митної декларації на товари, а в разі якщо митне оформлення здійснюється без подання митної декларації, - на день його здійснення (ч. 3 ст. 295 Митного кодексу України).

У разі якщо для цілей обчислення митних платежів, у тому числі визначення митної вартості товарів, необхідно зробити перерахування іноземної валюти, застосовуються курси валют, визначені відповідно до статті 3-1 цього Кодексу (ч. 4 ст. 295 Митного кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 296 Митного кодексу України у разі незаконного ввезення товарів на митну територію України або вивезення їх з цієї території суми належних до сплати митних платежів нараховуються за ставками, встановленими на день переміщення цих товарів через митний кордон України, а якщо такий день встановити неможливо, - на день виявлення факту такого ввезення (вивезення).

У разі втрати, недоставки чи видачі без дозволу органів доходів і зборів товарів, що перебувають під митним контролем та переміщуються транзитом або знаходяться на тимчасовому зберіганні, митні платежі нараховуються за ставками, встановленими на день прийняття цих товарів для перевезення або розміщення їх на тимчасове зберігання (ч. 2 ст. 296 Митного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 296 Митного кодексу України у разі незаконного ввезення товарів на митну територію України базою оподаткування є митна вартість цих товарів, їх кількість або інші показники, встановлені законом, що використовуються для визначення бази оподаткування, на день нарахування митних платежів, відповідно до частини першої цієї статті. Якщо визначити суму належних до сплати митних платежів неможливо внаслідок ненадання органу доходів і зборів точних відомостей про характер товарів, їх назву, кількість, країну походження і митну вартість, сума митних платежів визначається виходячи з найбільшої величини ставок митних платежів, кількості чи вартості товарів, що можуть бути визначені на підставі наявних відомостей.

Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, розрахунок митних платежів здійснювався виходячи із вартості транспортних засобів, визначеної шляхом моніторингу цін в мережі інтернет на транспортні засоби, характеристики яких є схожими із ввезеними позивачем автомобілями.

Таким чином, вартість транспортних засобів визначалась податковим органом виходячи із наявних у нього характеристик, а саме - марки транспортного засобу, моделі, типу та об'єму двигуна, а також року його випуску.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не вірно визначено обєкти оподаткування, адже відповідні податкові зобовязання та штрафні санкції нараховувались на вартість транспортних засобів, яка визначалась шляхом моніторингу цін в мережі інтернет, в тому числі із врахуванням років їх випуску, які, як видно із матеріалів справи, є відмінними від років випуску тих автомобілів, що були ввезені позивачем.

Суд акцентує увагу на тому, що проведення документальної позапланової невиїзної перевірки передбачає дотримання загальних вимог до наявності підстав та порядку проведення документальних позапланових перевірок, зокрема передумовою прийняття контролюючим органом наказу про проведення перевірки є ненадання платником пояснень та їх документального підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу.

Таким чином, враховуючи відсутність у податкового органу підстав для проведення перевірки, а також беручи до уваги численні порушення процедури її проведення суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо проведення перевірки ОСОБА_3 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, враховуючи встановлену в ході розгляду даної справи протиправність дій відповідача щодо проведення перевірки ОСОБА_3, прийняті за її наслідками податкові повідомлення-рішення №, № та № від 15.08.2017 року також підлягають скасуванню.

Також підлягає задоволенню позовна вимога про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №5012-17 від 05.10.2017 року, позаяк остання прийнята у звязку із несплатою позивачем зобовязань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями №, № та № від 15.08.2017 року, протиправність яких, була встановлена в ході розгляду даної адміністративної справи.

У відповідності до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Таким чином, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного здобутого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Питання розподілу судових витрат підлягає вирішення в порядку, визначеному статтею 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, які полягають у проведенні документальної перевірки ОСОБА_3.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №, №, № від 15.08.2017 року.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №5012-17 від 05.10.2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_3 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 8810 (вісім тисяч вісімсот десять) гривень, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1);

Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, )

Повний текст рішення складено 26.04.2018 року.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна