Справа № 815/5064/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

24 квітня 2018 року

справа №815/5064/16

адміністративне провадження №К/9901/4728/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Ханової Р. Ф.,

суддів - Пасічник С. С., Юрченко В. П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Лиманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року у складі судді Потоцької Н. В. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року у складі колегії суддів Золотнікова О. С., Осіпова Ю. В., Скрипченка В. О. у справі № 815/5064/16 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Лиманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкових вимог та рішень про застосування штрафних санкцій,

У С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - платник податків, позивач у справі) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Лиманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 23 серпня 2016 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 139 957 грн. 75 коп. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 34 989 грн 43 коп.; вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 23 серпня 2016 року № Ф- зі сплати єдиного соціального внеску у сумі 10 372 грн 71 коп.; рішення від 23 серпня 2016 року № про застосування штрафних санкцій у розмірі 518 грн. 64 коп. за донарахування відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного соціального внеску у розмірі 10 372 грн 71 коп.; вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 23 серпня 2016 року № Ф- зі сплати єдиного соціального внеску у сумі 13 524 грн 68 коп.; рішення від 23 серпня 2016 року № про застосування штрафних санкцій у розмірі 1352 грн 47 коп. за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного соціального внеску у розмірі 13 524 грн 68 коп., з мотивів їх безпідставності.

16 лютого 2017 року постановою Одеського окружного адміністративного суду позов задоволено в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності спірних рішень та вимог податкового органу внаслідок недоведення останнім безпідставного завищення платником податків суми витрат у 2013-2015 роках, відсутності підстав для збільшення суми чистого оподаткованого доходу за відповідний період, а відтак, протиправного збільшення податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску.

20 вересня 2017 року ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду постанову суду першої інстанції визнано нечинною та закрито провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку зі смертю особи, яка була стороною у справі.

09 жовтня 2017 року відповідачем до Вищого адміністративного суду України подано касаційну скаргу.

09 жовтня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 21 листопада 2017 року (суддя Маринчак Н. Є).

23 листопада 2017 року відповідачем до Вищого адміністративного суду України подано клопотання про продовження строків для усунення недоліків.

11 грудня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України клопотання про продовження строків для усунення недоліків касаційної скарги задоволено та продовжено строк до 16 січня 2018 року.

28 грудня 2017 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

29 грудня 2017 року матеріали касаційної скарги прийнято до провадження.

23 січня 2018 року відповідачем усунуто недоліки касаційної скарги (дата відправлення - 16 січня 2018 року).

30 січня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за наслідками усунення недоліків касаційної скарги, в установлений судом строк, та витребувано з Одеського окружного адміністративного суду справу № 815/5064/16.

12 лютого 2018 року справа № 815/5064/16 надійшла до Верховного Суду.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, пункту 1.4 статті 4, частини 5 статті 8, пункт 8 статті 9, пункту 3 частини 2 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464 (далі по тексту Закон № 2464), просить скасувати судові рішення і постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відзиву позивача на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили.

ОСОБА_2 був фізичною особою-підприємцем з 2003 року та у період, що перевірявся, здійснював діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання.

У період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2014 року та з 01 липня 2017 року по 21 грудня 2015 року знаходився на загальній системі оподаткування (пенсіонер).

Відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт перевірки від 20 липня 2016 року № 230/15-17-13-01/ (далі - акт перевірки).

23 серпня 2016 року на підставі акта перевірки та згідно підпункту 54.3.5 пункту 54.3 Податкового кодексу України винесено спірне податкове повідомлення рішення, а також рішення та вимоги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Щодо доводів касаційної скарги.

Щодо податку на доходи фізичних осіб.

Податковим повідомленням-рішенням від 23 серпня 2016 року № за порушення підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 139 957 грн. 75 коп. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 34 989 грн. 43 коп. Підставою застосування штрафних (фінансових) санкцій визначено пункт 119.2 статті 119 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів і враховуються з метою визначення суми чистого оприбуткованого доходу підприємця, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, належать, серед іншого, витрати на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг

Склад податкового правопорушення, покладеного в основу винесення спірного податкового повідомлення-рішення, доводиться податковим органом на підставі того, що платником податків занижено чистий оподаткований дохід за період 2013-2015 роки на суму 933 052 грн безпідставного віднесення до складу витрат сум, непов'язаних з одержанням доходу у період 2014-2015 років, а саме придбання будівельних матеріалів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не надано пояснень щодо підстав визначення суми витрат у розмірі 933 052 грн, а при дослідженні розрахункових документів, наданих позивачем на підтвердження витрат за вказаний період, співпала лише сума витрат за грудень 2015 року. Причини розбіжностей представником відповідача у судовому засіданні не пояснені. Крім того, акт перевірки за своїм змістом не відповідає вимогам, передбаченим законодавством.

Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності спірного податкового повідомлення-рішення внаслідок недоведення податковим органом складу податкового правопорушення, передбаченого підпунктом 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, оскільки податковим органом всупереч вимогам статей 70, 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) не надано належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Щодо донарахування єдиного внеску.

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий.

Скасовуючи спірні рішення та вимогу про сплату боргу (недоїмки) суд першої інстанції виходив з того, що вимоги та рішення щодо донарахування сум єдиного внеску є похідними від правопорушення, склад якого податковим органом не доведено.

Верховний Суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки для приватних підприємців базою нарахування єдиного внеску є чистий оподаткований дохід, отриманий від їх діяльності за результатами календарного року і зазначений у податковій декларації за відповідний рік, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

У будь-якому випадку, виходячи з положень частини другої статті 19 Конституції України, за якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, зобов'язаний був у спірному рішенні визначити правову підставу обчислення єдиного внеску. Рішення є способом реалізації владних управлінських функцій, не визначення підстави його прийняття та донарахування єдиного внеску є неприпустимим.

Спірними рішеннями крім визначення єдиного внеску застосовані штрафні санкції.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності застосування штрафу, обумовленого безпідставністю визначення недоїмки.

Вимога про сплату боргу є похідною від прийняття спірного рішення, яким донарахований єдиний внесок та застосовані штрафні санкції, протиправність яких обумовлює відсутність підстав формування вимоги згідно з частиною четвертою статті 25 Закону № 2464-VI.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для визнання постанови суду першої інстанції нечинною та закриття провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Жодних доводів щодо порушень судами попередніх інстанцій норм Податкового кодексу України, на підставі яких прийняті спірні податкове повідомлення-рішення, рішення та вимоги або неправильного застосування їх судом, неправильного тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню, відповідачем у касаційній скарзі не наведено. Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Лиманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року у справі № 815/5064/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: С.С.Пасічник

В.П.Юрченко