Справа № 826/12503/16
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Губської Л.В. Беспалова О.О. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними дій та зобов'язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, ПАТ "Державний ощадний банк України", в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії Кабінету Міністрів України, ПАТ "Державний ощадний банк України" щодо незабезпечення виконання гарантій, обов'язків, договору, позбавлення права власності та права на життя;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України, ПАТ "Державний ощадний банк України" надати повну інформацію: 1) яка реальна вартість грошового вкладу була станом на 02.01.1992 р. згідно з ощадними книжками, які діяли на той час, згідно з наявними ощадними книжками в карбованцях СРСР; 2) яка реальна вартість грошового вкладу в гривнях станом на 01.10.1996 р.; 3) яка реальна вартість грошового вкладу станом з 02.01.1992 р. по сьогодні з урахуванням 7 відсотків річних по строковому вкладу та відсотків індексації втрати від інфляції згідно з даними Держкомстату по всіх чотирьох вкладах; 4) надати повний наявний офіційний розрахунок по всіх банківських операціях з 02.01.1992 р. по сьогодні за всіма ощадними книжками;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України, ПАТ "Державний ощадний банк України" відновити реальну вартість банківського вкладу, що знаходиться на рахунку банку з 02.01.1992 по сьогодні на підставі ощадних книжок НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 відповідно до розрахунків, які накопичувались роками до 02.01.1992 р. з урахуванням 7 відсотків річних, відсотків індексації втрати від інфляції з 02.01.1992 р. по сьогодні і 3 відсотки від прострочення виконання договору;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України, ПАТ "Державний ощадний банк України": 1) надати офіційну інформацію про вартість грошового банківського вкладу, що зараховані на спеціальні компенсаційні рахунки станом на 04.03.1991 р. в розмірі 40 відсотків від залишку вкладу на 01.03.1991 р. по всіх рахунках, згідно з ощадними книжками відповідно до Указу Президента СРСР від 22.03.1991, яка їх реальна вартість станом на 02.01.1992 р. та станом на 01.10.1996 р. в гривнях; 2) яка реальна вартість компенсаційних вкладів станом на з 02.01.1992 р. по сьогодні; 3) надати повну офіційну інформацію щодо проведених банківських операцій з 02.01.1992 р. по сьогодні за всіма рахунками;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України, ПАТ "Державний ощадний банк України" відновити реальну вартість компенсаційних вкладів, що знаходяться на спеціальних рахунках з 01.03.1991 р. по сьогодні та видати належним чином оформлені ощадні книжки, згідно чотирьох рахунків - ощадних книжок, на підставі яких було відкрито спеціальні рахунки (ощадні книжки не видані по сьогодні);

- зобов'язати Кабінет Міністрів України, ПАТ "Державний ощадний банк України" відновити гарантоване державою обов'язкове, згідно договору, право на право керуватися, розпоряджатися непорушним правом власності на свій розсуд;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України виплатити майнову/моральну шкоду в розмірі 500.000,00 грн. за спричинену загрозу життю позивача, його внучки, воїнам антитерористичної операції за неусунення загрози життю згідно вимог кореспондованих владі за позбавлення права власності, керуватися, розпоряджатися своїм правом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року закрито провадження в справі в частині позовних вимог заявлених до ПАТ "Державний ощадний банк України".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 внесено заощадження до Ощадного банку СРСР до 02.01.1992 року.

Позивач має чотири ощадні книжки, відповідно до яких, на ім'я ОСОБА_5 в Ощадному банку СРСР, ВАТ "Державний ощадний банк України" було відкрито рахунки: НОМЕР_1, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 (а.с. 6).

ОСОБА_5 звертався до ПАТ "Державний ощадний банк України" з вимогами повернути внесені ним грошові кошти на вказані рахунки.

Однак, ПАТ "Державний ощадний банк України" листами № 11/5-29/849/705 від 27.04.2016 року, № 71-01/1041 від 25.07.2016 року, № 71-01/938 від 11.07.2016 року відмовлено позивачеві у поверненні коштів (а.с.7, 33-36).

Листами від 02.03.2015 року, від 05.07.2016 року від 26.12. 2018 року позивач звертався до Кабінету Міністрів України, в яких просив надати розпорядження ПАТ "Державний ощадний банк України" не порушувати права і свободи, не позбавляти права власності, повернути вклад внесений до Ощадного банку СРСР до 02.01.1992 року та вжити заходи щодо виконання умов договору Ощадним банком України. Однак, позитивних рішень, на його думку, від відповідача він не отримав.

Позивач, вважаючи, що його безпідставно позбавлено права власності на грошові кошти, що містяться на вищезазначених рахунках, звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання збереження, відновлення реальної вартості та компенсації знецінених грошових заощаджень громадян України, які зберігалися на рахунках Ощадного банку колишнього СРСР до 02 січня 1992 р. регулюються Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» № 537/96-ВР від 21.11.1996 року (далі Закон № 537/96-ВР).

Частинами 1,2 ст. 1 Закону № 537/96-ВР визначено, що на підставі цього Закону встановлюються зобов'язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в установах Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, у тому числі облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов'язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР. Компенсації підлягають також грошові заощадження громадян України, поміщені в установи Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992-1994 років і які знаходилися на рахунках зазначених установ не менше одного повного календарного року в період 1992-1995 років.

Відповідно до ст. 2 Закону, держава взяла на себе обов'язок забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян і гарантує їх компенсацію у встановленому порядку.

На виконання вимог ст., ст. 3,5 Закону № 537/96-ВР, установи Ощадного банку України проводять одноразову індексацію вкладів громадян у співвідношенні 1 крб. заощаджень на 1,05 гривні, і на проіндексовані суми видають компенсаційні ощадні книжки. Що стосується сум проіндексованих (відновлених) заощаджень, то вони знаходяться на позабалансовому рахунку банку і є борговими зобов'язаннями держави.

Згідно статті 6 цього Закону, компенсація громадянам України втрат від знецінення грошових заощаджень проводиться починаючи з 1997 року в грошовій формі за рахунок коштів Державного бюджету України та інших формах відповідно до законодавства (частина перша). Компенсація втрат від знецінення грошових заощаджень, поміщених до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в таких установах, проводиться їх власникам у готівковій чи безготівковій формі через установи Ощадного банку України після внесення в інформаційно-аналітичну систему "Реєстр вкладників заощаджень громадян" відомостей про них, необхідних для ідентифікації вкладника під час відкриття рахунку. Обслуговування громадян, пов'язане із внесенням зазначених відомостей, здійснюється безоплатно (частина друга); кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею (частина третя); порядок проведення компенсації, у тому числі перерахування коштів, передбачених у Державному бюджеті України, установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху, визначається Кабінетом Міністрів України (частина четверта); Кабінет Міністрів України може залучати для проведення компенсаційних виплат позабюджетні кошти, у тому числі кошти, залучені до Державного бюджету України через спеціальні податки, встановлені законами України, а також від здійснення операцій з державними цінними паперами (частина п'ята); погашення відновлених заощаджень громадян, поміщених у цінні папери, здійснюється на загальних підставах відповідно до сум, визначених у Державному бюджеті України (частина шоста).

Отже, передумовою для виплати знецінених заощаджень є передбачення окремою статтею в Державному бюджеті України відповідних видатків. Крім того, Кабінетом Міністрів України можуть залучатись позабюджетні кошти, у тому числі кошти, залучені до Державного бюджету України через спеціальні податки, встановлені законами України, а також від здійснення операцій з державними цінними паперами.

Так, як зазначалося, позивачем вкладено заощадження до Ощадного банку СРСР, відповідно до рахунків: НОМЕР_1, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 (а.с. 6).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до ПАТ "Державний ощадний банк України", однак банківська установа відмовила йому в поверненні вкладів.

07 квітня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ПАТ "Державний ощадний банк України" про повернення банківського вкладу, з урахуванням індексу інфляції, семи відсотків річних та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15.05.2015 року в справі 757/12804/15-ц, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду міста Києва від 01.10.2015 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.11.2015 року позивачу відмовлено в задоволенні позову.

У подальшому, протягом 2014 - 2017 р.р., позивач звертався до Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України та інших державних органів із вимогами про повернення його грошей (вкладу) внесених до Ощадного банку СРСР до 02.01.1992 року та вжиття заходів щодо виконання умов договору Ощадним банком України. Однак, позитивних рішень від компетентних органів, у тому числі, від відповідача не отримав.

На думку позивача, незабезпечення Кабінетом Міністрів України, як вищим органом в системі органів виконавчої влади, повернення вкладу позивачу є свідченням протиправності дій відповідача, порушення ними непорушного права власності, недотримання вимог законів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року № 794-VII, Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Статтею 95 Конституції України визначено, що бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами (частина перша), виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків (частина друга); Держава прагне до збалансованості бюджету України (частина третя).

Згідно пункту 6 статті 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 27.11.2008 р. №26-рп/2008 (справа про збалансованість бюджету), положення частини третьої статті 95 Конституції України стосовно прагнення держави до збалансованості бюджету України у системному зв'язку з положеннями частини другої цієї статті, статті 46 Конституції України треба розуміти як намагання держави при визначенні законом про Державний бюджет України доходів і видатків та прийнятті законів, інших нормативно-правових актів, які можуть вплинути на доходну і видаткову частини бюджету, дотримуватися рівномірного співвідношення між ними та її обов'язок на засадах справедливого, неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами враховувати загальносуспільні потреби, необхідність забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Таким чином, визначення бюджетних видатків у проекті закону про Державний бюджет України відноситься до дискреційних повноважень Кабінету Міністрів України, який повинен врахувати необхідність дотримання справедливого, неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами, водночас ухвалення закону України про Державний бюджет України віднесено до виключної компетенції Верховної Ради України.

Колегія суддів зазначає, що адміністративний суд не може втручатись в компетенцію Кабінету Міністрів України щодо визначення витрат Державного бюджету України з метою передбачення витрат для компенсації заощаджень громадян. Це повною мірою стосується залучення Кабінетом Міністрів України позабюджетних коштів. Крім того, законами України не встановлено спеціальні податки для наповнення бюджету з метою погашення знецінених заощаджень.

Відповідно до ст. 7 Закону № 537/96-ВР, заощадження повертаються поетапно, залежно від суми вкладу в межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Водночас, цим Законом не передбачено часових рамок, етапів повернення знецінених заощаджень громадян.

Як зазначалося, заощадження підлягають поверненню у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Порядок проведення компенсаційних виплат, у тому числі перерахування коштів з Державного бюджету України установам ПАТ «Державний ощадний банк України», визначаються Кабінетом Міністрів України (ст. 6 Закону № 537/96-ВР).

Відповідно до ст. 117 Конституції України, якій кореспондує стаття 50 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України в межах своеї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

В силу Законів України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» та «Про Державний бюджет України на 2012 рік», Кабінетом Міністрів України затверджено постанову від 23.04.2012р. № 346р. «Про виплату в 2008 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 2 січня 1992 р. в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, та облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобов'язання СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території Української РСР».

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012р. № 346р. вирішено провести з 01.06.2012р. виплату громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 02.01.1992р. в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України".

Отже, порядок виплат громадянам України грошових заощаджень регулюється відповідними постановами Кабінету Міністрів України на кожний рік в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України на поточний рік.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нездійснення компенсації позивачу є обмеженням його права власності, однак таке обмеження передбачене Законом України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України", реалізація положень якого залежить від фінансового стану держави.

Разом з тим, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10.10.2001 р. №1-23/2001 (справа про заощадження громадян), положення статті 7 Закону, заощадження повертаються "поетапно", "залежно від суми вкладу", "у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік", хоча і обмежують конституційне право власності громадян, але не суперечать статтям 13, 41, 64 та іншим статтям Конституції України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Кабінету Міністрів України щодо незабезпечення виконання гарантій, обов'язків, договору, позбавлення права власності та права на життя є правомірним.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність компетенції суду втручатись у дискреційні повноваження Кабінету Міністрів України щодо визначення в проекті закону України про Державний бюджет України на відповідний рік витрат для компенсації заощаджень громадян.

Так, Верховною Радою України у 2016 - 2017 роках не передбачались в законах України про Державний бюджет України витрати на компенсацію знецінених заощаджень, а тому, позовні вимоги про визнання протиправними дій (бездіяльності) Кабінету Міністрів України щодо незабезпечення виконання гарантій з повернення заощаджень та зобов'язання їх повернути є необґрунтованими.

Під час апеляційного розгляду справи апелянтом, також, не надано доказів звернення до відповідача із запитами про надання інформації щодо вартості грошового вкладу позивача станом на 02.01.1992 року та станом на 01.10.1996 року щодо проведених банківських операцій з 02.01.1992 року, а тому позовні вимоги в цій частині судом першої інстанції правомірно визнано необгрунтованими.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідач не є розпорядником такої інформації, а тому позивачу слід звернутися за отриманням даної інформації до ПАТ "Державний ощадний банк України".

Відповідно, необґрунтованою, також, є позовна вимога про зобов'язання Кабінету Міністрів України повернути ощадні книжки, оскільки у відповідача такі книжки не знаходяться.

Крім того, вірним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги щодо відновлення реальної вартості заощаджень, нарахування відсотків за такими заощадженнями відповідно вимог Цивільного кодексу України, оскільки, як зазначалось, відповідач наділений компетенцією, на підставі Закону України про Державний бюджет України визначати порядок виплати заощаджень, згідно Закону України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України".

Враховуючи те, що судом не встановлено протиправних дій з боку відповідача щодо виплати позивачу заощаджень, а тому вимога про стягнення шкоди є необґрунтованою.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Губська Л.В. Беспалов О.О.

Повний текст постанови виготовлено 26.04.2018 року