Справа № 805/2309/18-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2018 р. Справа№805/2309/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: 86500, Донецька область, м. Сніжне, вул. Дніпропетровська, 28; фактичне місце проживання: 84100, Донецька область, м. Словянськ, вул. Богдана Хмельницького, 14)

до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 84122, Донецька область, м. Словянськ, пл. Соборна, 3)

про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії, зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії на рахунок в уповноваженому банку, обраному раніше отримувачем пенсії, а також сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії за період з червня 2016 року по травень 2017 року включно.

4 квітня 2018 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, задовольнив клопотання позивача та визнав поважними причини пропуску строку звернення позивача із позовом до суду.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що свідчить про отримання ухвали суду відповідачем та конвертом, який направлявся позивачу та який повернувся на адресу з відміткою поштового органу «За закінченням встановленого строку зберігання». З цього приводу суд зазначає, що відповідно до пункту 11 статті 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином, отже позивач вважається належним чином повідомлений.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є пенсіонером та отримує пенсію, перебуває на обліку у відповідача, є внутрішньо переміщеною особою, проте, з червня 2016 року виплата пенсії зупинена. Крім того, позивач зазначає, що згідно інформації відповідача, з червня 2016 року виплата пенсії позивачеві було припинено у звязку з відсутністю за фактичним місцем проживання (перебування), тобто через порушення обовязкової вимоги для отримання соціальних послуг у відповідності до статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706. Що стосується виплати заборгованості, то її виплатити неможливо через те, що позивачу було припинено нарахування пенсії, тобто відсутні підстави для виплати пенсії, нарахування якої не відбулося. Крім того, окреме рішення про припинення виплати пенсії, відповідачем не приймалось. Крім того, позивач зазначила, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2017 року по справі № 2-а/243/205/2017 позовні вимоги ОСОБА_1 до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задоволено, визнано протиправними дії Слов'янського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення нарахування та виплати пенсії з 1 червня 2017 року ОСОБА_1, зобов'язано Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії та виплатити заборгованість з 1 червня 2017 року ОСОБА_1. Позивач зазначає, що при зверненні до Словянського міськрайонного суду Донецької області нею було невірно зазначено дату, а саме рік, з якого необхідно поновити нарахування та виплату пенсії з 1 червня 2017 року, в той час як пенсійні виплати незаконно припинили з 1 червня 2016 року.

В установлений судом строк відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи Донецького окружного адміністративного суду були надані заперечення на адміністративний позов позивача, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що з червня 2016 року згідно результатів електронного обміну інформацією з УСЗН Словянської міської ради електрона справа на позивача містить особливість «Переселенець не зареєстрований», що і стало підставою для припинення пенсійних виплат. Крім того, зазначив, що 27 грудня 2017 року рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги позивача про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задоволено, визнано протиправними дії Слов'янського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення нарахування та виплати пенсії з 1 червня 2017 року ОСОБА_1, зобов'язано Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії та виплатити заборгованість з 1 червня 2017 року. 4 квітня 2018 року рішення суду було виконано в повному обсязі з нарахуванням пенсії по травень 2018 року. Отже, на час розгляду справи у суду відсутні будь-які підстави в задоволенні позову, у звязку з нарахуванням та виплатою пенсії позивачу за таким самим позовом і на підставі того самого рішення про припинення виплати пенсії.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України про що свідчить паспорт громадянина України серії ВС № 580725, виданого Сніжнянським РВ УМВС України в Донецькій області 23 листопада 2000 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1. Позивач є пенсіонером, про що свідчить посвідчення наявне в матеріалах справи та внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21 червня 2016 року № НОМЕР_2, а також інвалідом першої групи, про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 270742.

Судом встановлено, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2017 року по справі № 2-а/243/205/2017 позовні вимоги ОСОБА_1 до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задоволено, визнано протиправними дії Слов'янського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення нарахування та виплати пенсії з 1 червня 2017 року ОСОБА_1, зобов'язано Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії та виплатити заборгованість з 1 червня 2017 року ОСОБА_1. Дане рішення набрало законної сили 26 лютого 2018 року.

Відповідно до частин 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом також встановлено та не заперечується сторонами по справі, що позивач перебуває на обліку в Словянському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області. Зазначений факт також підтверджується наявним в матеріалах справи рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2017 року по справі № 2-а/243/205/2017 та матеріалами пенсійної справи, копії якої було надано до суду відповідачем.

Як зазначає позивач у позовній заяві та відповідач у відзиву на позовну заяву 1 червня 2016 року виплату пенсії позивачеві було припинено у звязку з відсутністю за фактичним місцем проживання (перебування), за результатами електронного обміну інформацією з УСЗН Словянської міської ради. Даний факт підтверджується також довідкою відповідача від 13 квітня 2018 року.

Крім того, відповідачем було прийняте рішення про припинення нарахування та виплатити пенсії за о/р № 876256 від 25 жовтня 2017 року, відповідно до якого управлінням 25 жовтня 2017 року було отримано рішення комісії від 24 жовтня 2017 року № 11-32/41-17, відповідно до якого позивачу прийнято рішення відмовити у виплаті пенсії. Однак, дане рішення не стосується предмету спору щодо невиплати позивачу пенсії за спірний період з червня 2016 року по травень 2017 року, внаслідок чого судом не приймається у якості доказу.

Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви, спірними питанням у справі є правомірність припинення виплати пенсії позивачеві з червня 2016 року по травень 2017 року. Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов'язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ. Разом з цим, положення частини першої статті 27 Основ передбачають, що виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості, якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність, якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи, внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов'язків щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування, в інших випадках, передбачених законами.

Отже, Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування вичерпних випадків припинення таких страхових виплат, як пенсія, не передбачають, але встановлюють, що вони можуть бути передбачені іншими законами.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (надалі Закон № 1706-VII).

Згідно з нормами статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані нормами статті 47 Закону № 1058, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Порядок припинення та поновлення виплати пенсії визначений нормами статті 49 Закону № 1058-IV. Так, згідно з положеннями частини першої зазначеною статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості, на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, у разі смерті пенсіонера, у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу норм статті 49 Закону № 1058-IV вбачається, що визначені законодавством підстави припинення виплати пенсії не є вичерпними. Проте, суд зауважує, що зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що «інші випадки» для припинення виплати пенсії повинні також бути передбачені саме законом. Ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов'язки громадянина, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства, виховання, освіти, культури і охорони здоров'я, екологічної безпеки. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Отже, доводи відповідача щодо необхідності застосування норм Постанов Кабінету Міністрів, якими визначений порядок припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, зокрема у разі не підтвердження місця фактичного проживання пенсіонера, є безпідставними, оскільки пріоритетними для застосування у спірних правовідносин є саме вимоги статті 49 Закону № 1058-IV.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 6 лютого 2018 року у справі № 263/7763/17 (провадження № К/9901/202/17).

Крім того, суд не приймає посилання відповідача на те, що на час розгляду справи у суду відсутні будь-які підстави в задоволенні позову, у звязку з нарахуванням та виплатою пенсії позивачу за таким самим позовом і на підставі того самого рішення про припинення виплати пенсії, з урахуванням того, що 4 квітня 2018 року рішення суду від 27 грудня 2017 року було виконано в повному обсязі з нарахуванням пенсії по травень 2018 року. Суд зазначає, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2017 року було фактично поновлено виплату пенсії позивачу з червня 2017 року, проте судом встановлено, що фактично порушення права позивача у вигляді припинення нарахування та виплати пенсії було здійснено з червня 2016 року, тобто період з червня 2016 року по травень 2017 року залишився поза увагою.

Суд звертає увагу відповідача на те, що в силу вимог частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини 6 зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Окрім того, суд зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання пенсії не оспорюється сторонами. Суть права позивача є достатньо чіткою і передбачено діючим законодавством. Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що буд-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливо тільки «на умовах передбачених законом» і повинно переслідувати легітимну мету. Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів для припинення виплати пенсії позивачу, тому суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини пятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Суд зазначає, що позивач звернувся до суду із позовною вимогою щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії, проте судом було встановлено, що відповідачем було прийнято рішення про припинення нарахування та виплати пенсії за о/р № 876256 від 25 жовтня 2017 року, чим фактично здійснив протиправну дію. Отже, факту припинення позивачу пенсії передувала дія відповідача, виражена у прийнятті рішення, оскільки до припинення, пенсія позивачу нараховувалась та виплачувалась вчасно, що підтверджується довідкою відповідача про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії, проте, із здійсненням дії щодо прийняття рішення, відповідач припинив нарахування та виплату позивачу пенсії.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

З урахуванням вищевикладеного та з метою ефективного захисту порушених прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом саме визнання дій відповідача протиправними щодо припинення нарахування та виплати пенсії позивачу та зобовязання відповідача здійснити позивачу нарахування та виплату пенсії на рахунок в уповноваженому банку, обраному раніше отримувачем пенсії, а також сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії за період з червня 2016 по травень 2017 року. Суд зазначає, що задовольняючи позов шляхом визнання дій відповідача протиправними щодо припинення виплати пенсії позивачу, фактично не змінює суть позовних вимог.

Отже, беручи до уваги всі надані позивачем докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків, суд вважає недоведеною законність дій відповідача з припинення виплати пенсії позивачу з 1 червня 2016 року.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 3 частини 2 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій. З позовної заяви вбачається, що позивач просив суд визнати неправомірними дії відповідача щодо призупинення виплати позивачу пенсії, проте, з урахуванням норм статті 243 КАС України, суд визнає дії відповідача протиправними, що не змінює сутності позовних вимог та їх задоволення.

За таких обставин, враховуючи, що наявними матеріалами справи підтверджено припинення виплати пенсії позивачу саме з 1 червня 2016 року та судом встановлено протиправність дій відповідача, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Позивач в розумінні пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» 8 липня 2011 року № 3674-VI звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: 86500, Донецька область, м. Сніжне, вул. Дніпропетровська, 28; фактичне місце проживання: 84100, Донецька область, м. Словянськ, вул. Богдана Хмельницького, 14) до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 84122, Донецька область, м. Словянськ, пл. Соборна, 3) про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) пенсії з 1 червня 2016 року.

Зобов'язати Словянське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) нарахування та виплату пенсії на рахунок в уповноваженому банку, обраному раніше отримувачем пенсії за період з червня 2016 року по травень 2017 року, а також сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії за період з червня 2016 року по травень 2017 року включно.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 27 квітня 2018 року. Повне судове рішення складено 27 квітня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Смагар С.В.