Справа № П/811/1544/17
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2018 року м. Кропивницький справа № П/811/1544/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши у м.Кропивницький в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін (у порядку письмового провадження) адміністративний позов товариства з додатковою відповідальністю «Електро-Актив» (далі Товариство) до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі Управління) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулося до суду з заявою до податкового органу про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 серпня 2017 року, якими:

- збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на 50361 грн. і накладено штрафну санкцію 12590 грн.;

- збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на 100800 грн.

Товариство підтримало позов.

Зазначило, що не уціняло товари, що виключає можливість зловживання цим правом.

Водночас, стверджує, що придбало офісні меблі для потреб юридичної особи та не реалізовувало їх нікому.

Вважає, що правомірно включило кошти стосовно їх придбання до витрат відповідного звітного періоду.

На думку позивача, він ніяким чином не міг занизити податкове зобовязання з податків на прибуток і додану вартість, оскільки не змінював вартість частини товару, а інший використовував у господарській діяльності.

Відповідач заперечив стосовно задоволення позову, подавши відзив на нього (178-180).

Стверджує, що платник податків під час проведення інвентаризації товару занизив його вартість, не маючи на те права.

Разом з тим, вказує, що придбання офісних меблів не спрямовувалось на отримання доходу, оскільки вони не реалізовувались, а тому кошти на їх купівлю не можна включати до витрат.

На думку податкового органу, згадані порушення призвели до заниження податкових зобовязань з податків на прибуток та додану вартість.

Ухвалою суду від 29 березня 2018 року прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с.204).

Суд, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом факти і обставини, що стали підставами звернення.

Так, 24 серпня 2015 року Товариство (покупець) та ФОП ОСОБА_1 (продавець) уклали договір купівлі-продажу меблів (а.с.37-48).

25 серпня і 30 вересня того ж року продавець склав рахунок-фактуру та видаткову накладну на суму 313394 грн. (а.с.49-50).

Поставка товару здійснювалась за рахунок Товариства, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 30 вересня 2015 року (а.с.57).

Придбаний товар Товариство поставило на облік та нікому не реалізовувало.

11 вересня 2015 року Товариство (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) уклали договір надання послуг (моделювання, монтаж та збірка меблів) (а.с.51-54).

12 жовтня того ж року продавець склав рахунок-фактуру на суму 450000 грн. (а.с.55).

01 грудня 2015 року Товариством складено акт щодо приймання-передачі виконання робіт (а.с.56).

Товариство розрахувалось з ФОП ОСОБА_1 за товар і виконані роботи у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями від 22, 30 жовтня, 03, 17, 25 листопада, 17, 25 грудня 2015 року (а.с.58-64).

07 вересня 2015 року Товариство (покупець) та ФОП ОСОБА_2 (продавець) уклали договір купівлі-продажу меблів (а.с.65-67).

10 вересня і 30 жовтня того ж року продавець склав рахунок-фактуру та видаткову накладну на суму 131900 грн. (а.с.68-69).

Поставка товару здійснювалась за рахунок Товариства, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 30 жовтня 2015 року (а.с.70).

Придбаний товар Товариство поставило на облік та нікому не реалізовувало.

Товариство розрахувалось з ФОП ОСОБА_2 за товар у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням від 13 жовтня 2015 року (а.с.71).

Отже, позивач придбав меблі і послуги з їх виготовлення у 2015 році на загальну суму 560000 грн.

Меблі придбавалися для потреб юридичної особи і під час перевірки податковий орган не встановив їх відсутність.

Витрати на придбання меблів і послуг з їх виготовлення включені до фінансового результату господарської діяльності за 2015 рік («інші операційні витрати»).

Відповідно до наказу Товариства від 14 грудня 2015 року №8 вирішено провести наступного дня інвентаризацію основних засобів за групою 6 «Інструменти, прибори і інвентар» (а.с.74)

Інвентаризація проведена у згадані строки (а.с.77-78).

Згідно інвентаризаційного опису від 15 грудня 2015 року товар не уцінявся.

У період з 18 по 31 липня 2017 року податковий орган провів документальну планову виїзну перевірку діяльності Товариства з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, а також дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року (а.с.8-29).

За її наслідками ревізори склали акт, в якому зафіксували виявлені, на їх погляд, порушення.

Вони зробили висновок, що платник податків безпідставно уцінив товар на суму 251803,17 грн.

Податковий орган не надав письмових доказів стосовно уцінки товарів.

Також зробили висновок про завищення витрат на суму придбання офісних меблів та послуг з їх виготовлення, оскільки купівля не спрямовувалась на отримання доходу.

Керівник відповідача погодився з висновками ревізорів та прийняв податкові повідомлення-рішення від 16 серпня 2017 року, якими:

- збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на 50361 грн. і накладено штрафну санкцію 12590 грн.;

- збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на 100800 грн. (а.с.36).

Юридична оцінка, встановлених судом, фактів і обставин справи.

Перш за все, приписами частини 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, доводячи правомірність рішення, яким визначено грошове зобовязання з податку на додану вартість, у податкового органу виник обовязок довести, що мала місце інвентаризація товару, під час котрої його уцінили безпідставно чи з порушенням правил.

Відповідач не надав доказів уцінки.

Товариство ж надало суду інвентаризаційний опис, згідно якого вартість товару не зазнала змін.

А тому, податкове-повідомлення рішення з податку на додану вартість прийнято необґрунтовано (порушення припису пункту 3 частини 2 статті 2 КАС України).

Що стосується податкового повідомлення-рішення з податку на прибуток, то суд зазначає наступне.

Так, відповідач не заперечує придбання Товариством меблів та їх використання в офісному приміщенні.

Податковий орган визнає, що платник податків поніс витрати на їх придбання у сумі 560000 грн., включивши до фінансового результату оподаткування за 2015 рік («інші операційні витрати»).

Відповідно до приписів пунктів 6-7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (далі Положення), яке затверджено наказам Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Оскільки Товариство придбало меблі і послуги з їх виготовлення для власного використання, то це не може призводити безпосередньо до отримання доходу.

Кошти щодо їх придбання направлені на купівлю основних засобів.

Наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року №92 затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» (далі Положення 2).

Приписами підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК України (станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Оскільки перевірка проведена у 2017 році і меблі в наявності, то строк їх експлуатації перевищує мінімальний (1 рік).

Приписом пункту 4 Положення 2 встановлено, що амортизація - систематичний розподіл вартості, яка амортизується, необоротних активів протягом строку їх корисного використання (експлуатації).

Приписами пункту 138.2 статті 138 ПК України визначено, що фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що Товариство могло зменшувати фінансовий результат до оподаткування за 2015 рік не за рахунок коштів, які сплачені за придбання основних засобів, а лише за рахунок амортизації.

Таким чином, податковий орган зробив правильний висновок про завищення позивачем витрат, що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток.

Товариство не ставило під сумнів правильність обчислення зобов'язання з податку на прибуток.

А тому, у задоволенні позову стосовно оскарження податкового повідомлення-рішення з цього податку належить відмовити.

Отже, позов належить задовільнити частково.

Судові витрати у справі складаються з судового збору в сумі 2456,27 грн.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до приписів частини 3 статті 139 КАС України.

Позов задоволено на 38,44% майнових вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 16 серпня 2017 року, яким товариству з додатковою відповідальністю «Електро-Актив» збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на 50361 грн. і накладено штрафну санкцію 12590 грн.

В іншій частині позову відмовити у задоволенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на користь товариства з додатковою відповідальністю «Електро-Актив» судові витрати в сумі 944,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_3