Справа № 806/1586/18
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Житомир справа № 806/1586/18

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черноліхова С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просить визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, оформлену листом від 27.12.2017 №Ш-16104/0-12599/6-17, у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобовязати відповідача повторно розглянути його заяву щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Топорищанської сільської ради Хорошівського району Житомирської області. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що звернувшись до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Топорищанської сільської ради Хорошівського району Житомирської області, отримав відмову у наданні такого дозволу. Вважаючи вказану відмову у відповідності до п.1 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України протиправною, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 28.03.2018 відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

17 квітня 2018 року представник відповідача подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що з метою раціонального використання земельних ділянок Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області сформовано перелік земельних ділянок із зазначенням площі, які можуть передаватися в межах безоплатної приватизації на території Житомирської області, про що і було проінформовано ОСОБА_1. Зокрема вказав, що на дату виникнення спірних правовідносин Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області при здійсненні своїх повноважень керувалося постановою Кабінету Міністрів України "Про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру" №15 від 14.01.2015 та Положенням про Головне управління Держземагенства у Житомирській області, затвердженим наказом Держземагенства №23 від 03.03.2015 та діяло в межах наданих законом повноважень на власний розсуд. Вищезазначене вказує на обґрунтованість відмови Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні дозволу ОСОБА_1 (а.с.18-20).

Згідно частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 27.11.2017 ОСОБА_1 звернувcя до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Топорищанської сільської ради Хорошівського району Житомирської області. До заяви додав копію паспорту, ідентифікаційного коду, посвідчення учасника бойових дій, викопіювання з кадастрової карти (плану) (а.с.10).

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 27.12.2017 №Ш-16104/0-12599/6-17 відмовило у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у зв'язку із відсутністю вказаної земельної ділянки у переліку земельних ділянок, які можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території Житомирської області (а.с.15).

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

З'ясовуючи при вирішенні даної справи характер спірних правовідносин та порушеного права позивача, можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд враховує наступне.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель вирішуються Земельним кодексом України (надалі- ЗК України).

Статтею 14 Конституції України проголошено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі п. "б" ч. 1 ст. 81 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Абзацем 1 ч. 1 ст. 116 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування, у відповідності до ч. 2 ст. 116 ЗК України.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статтею 118 Земельного кодексу України.

Частиною 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Як видно з матеріалів справи, підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є те, що вказана ділянка відсутня в переліку земельних ділянок, який сформовано Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, з метою раціонального їх використання та які можуть бути передані в межах безоплатної приватизації на території Житомирської області, однак ч. 7 ст.118 ЗК України підставами відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою можуть бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відтак, постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 про «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», якою затверджена Стратегія удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними.

Стратегія полягає у визначенні ефективного механізму управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності, запобігання зловживанням, недопущення соціальної напруги у цій сфері, є підзаконним актом. Завданнями Стратегії є: впровадження засад стратегічного менеджменту в систему управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності; забезпечення оптимального використання земель, зокрема з урахуванням регіональних програм і планів розвитку територій, генеральних планів населених пунктів; підвищення рівня прозорості та публічності під час формування та реалізації державної земельної політики; підвищення рівня обізнаності населення, землевласників і землекористувачів щодо проблем деградації земель та сталого землекористування; запобігання деградаційним процесам ґрунтового покриву, підвищення рівня родючості ґрунтів; проведення рекультивації порушених земель.

Органами, що забезпечують реалізацію Стратегії, є Мінагрополітики, Держгеокадастр, інші міністерства та центральні органи виконавчої влади, які беруть участь у розробленні проектів нормативно-правових актів з питань реалізації Стратегії.

Суд зазначає, що Стратегія не врегульовує порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та є підзаконним актом, який не може суперечити законодавчим актам вищої сили, підміняти собою Земельний кодекс України, яким чітко передбачено підстави для відмови громадянам у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

За таких обставин, Стратегія та шляхи її реалізації, втілені органом виконавчої влади у відповідних владних актах та рішеннях, не можуть бути підставою для відмови фізичній особі у наданні дозволу на розроблення такого проекту землеустрою.

Тобто, її реалізація не стосується правовідносин, які вирішуються у даній адміністративній справі і ця Стратегія не спростовує норми Земельного кодексу України, а кореспондується з ними.

Отже, діючим законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Відповідно, зазначена у листі відповідача підстава відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не підпадає ні до однієї з підстав, визначених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо відмови позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, оформленої листом від 27.12.2017 №Ш-16104/0-12599/6-17.

Щодо твердження відповідача стосовно втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень та посилання на позицію Верховного Суду викладену у постанові від 14.03.2018 слід зазначити наступне.

Висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 щодо відмінного спору, від того, який виник у даній справі. Вказаною постановою колегія суддів надає оцінку діям (рішенням) Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо винесення рішення після закінчення строку передбаченого ст.118 Земельного кодексу України. Натомість в даній справі відповідачем прийнято рішення в межах строку визначеного у вищевказаній статті Земельного кодексу України.

Слід вказати, що суд перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень під час вирішення питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналогічну позицію висловлено у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року ( справа № 545/808/17), від 11.04.2018 (справа №820/4757/17) та від 11.04.2018 (справа №802/1596/18).

Відтак, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Отже, саме по собі судове рішення про визнання протиправною відмови у наданні дозволу не відновлює порушеного права позивача.

Варто вказати, що ОСОБА_2 Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Отже, у відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відмова Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою у власність для ведення особистого селянського господарства є протиправною.

Проаналізувавши вищенаведене, слід наголосити, що Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області протиправно відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення з підстав відсутності обраної земельної ділянки у переліку земельних ділянок, які можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території Житомирської області.

У звязку з тим, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 відповідачем не надано дозволу на розроблення проекту землеустрою, тому належним захистом прав позивача є визнання протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, що знаходиться на Топорищанської сільської ради Хорошівського району, яка оформлена листом від 27.12.2017 №Ш-16104/0-12599/6-17 та зобовязання повторно розглянути вказану заяву, оскільки будь-яких перешкод для її розгляду, крім тих, які вже розглянуті судом, відповідачем не зазначено та судом не встановлено, крім того жодних доказів тому, що місце розташування обраної позивачами земельної ділянки не відповідає затвердженим у встановленому законом порядку генеральним планам населених пунктів та іншій містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко-економічних обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, а також проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, відповідачем не надано.

Приписами частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що передбачено ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області ( вул.Довженка, 45, м.Житомир, 10002, ), оформлену листом від 27.12.2017 №Ш-16104/0-12599/6-17, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Топорищанської сільської ради Хорошівського району Житомирської області.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул.Довженка, 45, м.Житомир, 10002, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 10002, РНОКПП НОМЕР_1) щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Топорищанської сільської ради Хорошівського району Житомирської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його складення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов