Справа № 500/1535/15-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 квітня 2018 року

Київ

справа №500/1535/15-а

адміністративне провадження №К/9901/9711/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Берназюка Я.О.,

суддів: Гриціва М.І., Коваленко Н.В.,

розглянувши заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 01 грудня 2017 року про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 31 жовтня 2017 року у справі № 500/1535/15-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі за текстом - позивач або заявник) звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області (далі за текстом - відповідач), в якому, з урахуванням заяв про доповнення та уточнення позовної заяви, просив визнати протиправними та скасувати рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області №141 від 19 лютого 2015 року «Про плату за тимчасове користування місцем, що перебуває в комунальній власності, для розміщення зовнішньої реклами в 2015 році»; №142 від 19 лютого 2015 року «Про встановлення заборони (мораторію) на розміщення стаціонарних конструкцій зовнішньої реклами на території окремих об'єктів благоустрою, балансоутримувачем яких є Управління житлово-комунального господарства міської ради; № 190 від 16 березня 2015 року «Про відмову в продовженні строку дії дозволу № 21 від 14 жовтня 2004 року ФОП ОСОБА_2 на розміщення одностороннього стаціонарного рекламного щита, в місці, яке знаходиться в комунальній власності» та №191 від 16 березня 2015 року «Про відмову в продовженні строку дії дозволу № 31 від 06 травня 2005 року ФОП ОСОБА_2 на розміщення спеціального стаціонарного одностороннього рекламного щита в місці, яке знаходиться в комунальній власності».

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 31 жовтня 2017 року відмовив у відкритті провадження на підставі частини четвертої статті 214 КАС України (подання заяви після закінчення строків на касаційне оскарження).

Не погодившись з таким рішенням суду заявник подав до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 31 жовтня 2017 року з підстав передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 237 КАС України. У заяві порушується питання про скасування ухвали Вищого адміністративного суду України від 31 жовтня 2017 року, ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року та направлення справи на новий розгляд до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.

Заява ФОП ОСОБА_2 від 01 грудня 2017 року про перегляд не відповідала вимогам статті 237-239 КАС України. У зв'язку з цим, ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2018 року заяву залишено без руху, вказано на її недоліки та установлено заявнику п'ятнадцятиденний строк з моменту отримання даної ухвали для усунення недоліків заяви, а саме: заявника зобов'язано чітко й ясно зазначити, які одні й ті самі норми матеріального та процесуального права касаційний суд у двох чи більше судових рішеннях застосував неоднаково в подібних правовідносинах, наслідком чого стали відмінне правозастосування й ухвалення різних за змістом судових рішень; навести обґрунтування перегляду судових рішень з підстави неоднакового застосування норм матеріального та процесуального права (пункт 3 частини другої статті 239 КАС України), а також додати копії судових рішень, що підтверджують різне (відмінне) правозастосування (пункт 3 частини першої статті 239-1 КАС України). Крім того, в порушення вимог статті 239-1 КАС України, до заяви не було додано документ про сплату судового збору.

На виконання зазначеної ухвали 01 березня 2018 року ФОП ОСОБА_2 на адресу суду направлено заяву про усунення недоліків. У заяві ФОП ОСОБА_2 посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції статей 99 та 100 КАС України.

Як на приклад неоднакового правозастосування норм процесуального права заявник посилається на ухвали Вищого адміністративного суду України 05 квітня 2012 (провадження К/9991/38816/11), від 16 червня 2016 року у справі № 348/1366/14-а (провадження К/800/49540/15), 15 грудня 2016 року у справі № 500/1569/15-а (провадження К/800/47047/16), у яких суд, на думку заявника, по-іншому застосував одні й ті самі норми процесуального права.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 239 КАС України у заяві про перегляд судових рішень зазначається обґрунтування підстав для перегляду судових рішень, передбачених статтею 237 КАС України.

Посилання заявника на необхідність перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 31 жовтня 2017 року у зв'язку з неоднаковим застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права не можна визнати таким, що містить підстави, встановлені законом. Зокрема, у заяві робиться посилання на зазначені ухвали Вищого адміністративного суду України від 05 квітня 2012 року, від 16 червня 2016 року, від 15 грудня 2016 року, які, в розумінні пункту 2 частини першої статті 237 КАС України, не можуть бути підставою перегляду судових рішень, оскільки вирішення питання про наявність або відсутність підстав для поновлення строку оскарження в конкретній справі залежить від зазначених у клопотанні про поновлення строку причин, підтверджених відповідними засобами доказування.

Зазначене дає підстави для висновку про необґрунтованість поданої заяви та відсутності підстав для відкриття провадження у справі.

Частиною другою статті 8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» зазначено про те, що процесуальні строки є обов'язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (Perez de Rada Cavanilles v. Spain № 116/1997/900/1112).

Керуючись статтею 240 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду справи № 500/1535/15-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання протиправними та скасування рішень для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 31 жовтня 2017 року.

2. Копію ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді М.І. Гриців

Н.В. Коваленко