Справа № 205/6571/17 (2-а/205/224/17)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2018 року справа № 205/6571/17 (2-а/205/224/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року (головуючий суддя у 1 інстанції - Остапенко Н.Г., постанова ухвалена та складена у залі судового засідання Ленінського районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі 13 грудня 2017 року) в адміністративній справі №205/6571/17(2-а/205/224/17) за позовом Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання незаконними дій та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі звернулося у суд з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 25 липня 2017 року ВП №54279555 про накладення штрафу в розмірі 12800,00 грн. та її скасування.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 12 липня 2017 року ВП №54279555, якою позивача зобовязано вчинити певні дії на користь ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа №205/8803/16-а від 05 липня 2017 року, виданого Ленінським судом м. Дніпропетровська, при цьому п. 2 зазначеної постанови зобовязано позивача виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Постанова про відкриття виконавчого провадження отримана позивачем 19 липня 2017 року, проте рішення суду, на підставі якого відкрито виконавче провадження виконано позивачем добровільно 13 липня 2017 року, інформація про що була передана на адресу відповідача 24 липня 2017 року. Таким чином, у день винесення оскаржуваної постанови, рішення суду виконано в добровільному поряду, а отже постанова про стягнення виконавчого збору винесена безпідставно.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено. Визнано незаконними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 25 липня 2017 року №54279555. Скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 25 липня 2017 року, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №54279555.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що оскільки боржником рішення суду було виконано після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №54279555, то відповідачем правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 25 липня 2017 року. Також зазначає, що позивачем пропущено 10 денний строк на оскарження рішення державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що 12 липня 2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54279555, на підставі виконавчого листа №205/8803/16-а від 05 липня 2017 року, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська. Згідно зазначеної постанови Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі зобовязано здійснити ОСОБА_2 з 01 березня 2017 року перерахунок та виплату пенсії державного службовця виходячи із 80 % суми заробітної плати, з урахуванням не врахованих раніше у складі заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, визначених у довідці ДПІ у Новокодацькому районі м. Дніпра Головного управління ДВС у Дніпропетровській області від 02.03.2017 року №6/10/04-67-05-052. Пунктом 2 даної постанови зобовязано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с. 9-10).

Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №54279555 від 12 липня 2017 року отримана Правобережним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі 19 липня 2017 року (а.с. 8).

Разом з тим, постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2017 року Правобережним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі виконано добровільно 13 липня 2017 року, що підтверджується платіжним дорученням №1302 від 13 липня 2017 року (а.с. 12).

21 липня 2017 року позивачем на адресу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області направлено лист №1045/08/23, яким проінформовано відповідача про те, що позивачем виконано судове рішення у добровільному порядку. Зазначений лист отримано відповідачем 24 липня 2017 року (а.с. 13-14).

25 липня 2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №54279555 винесена постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 12800,00 грн. (а.с. 6-7).

Не погодившись з таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення суду добровільно виконано позивачем 13 липня 2017 року, тобто в строк, визначений постановою про відкриття виконавчого провадження №54279555 від 12 липня 2017 року, то відповідачем безпідставно винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 25 липня 2017 року № 54279555 у розмірі 12800,00 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно з ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) субєктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до ч.1, 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Частинами 5, 6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ч.1, 3 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Пунктом 3 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Так, статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» №4901 від 05.06.2012 року передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема державний орган.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

В даному випадку, постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2017 року суд, зобов'язавши відповідача нарахувати та виплатити особі перерахунок та виплату пенсії державного службовця виходячи із 80 % суми заробітної плати, з урахуванням не врахованих раніше у складі заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, фактично зобов'язав Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі визначити розмір пенсії державного службовця та виплатити особі певну суму грошових коштів, тобто передати їй у власність майно.

Тож, оскільки держава гарантує виконання рішення суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, то рішення суду на користь ОСОБА_2 підпадає під визначення судового рішення, яке виконується в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а тому виконавчий збір при виконанні такого рішення не підлягає стягненню відповідно до положень п. 3 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 від 02.06.2016 року.

Щодо доводів відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду у звязку з пропуском стоку на оскарження дій та рішення державного виконавця, передбаченого ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 2, 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Судом установлено та не заперечується сторонами, що про існування постанови про стягнення виконавчого збору ВП №54279555 від 25 липня 2017 року позивачу стало відомо 16 серпня 2017 року.

З метою захисту своїх прав, 21 серпня 2017 року, тобто у межах встановленого строку оскарження дій та рішень державного виконавця, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, вважаючи, що саме цьому адміністративному суду підсудні такі справи (а.с. 36).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року по справі №804/5345/17, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року, адміністративний позов повернуто позивачу у звязку з підсудність даної справи місцевому загальному суду як адміністративному (а.с.38-39, 41-42). Ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року набрала законної сили 05 жовтня 2017 року.

06 жовтня 2017 року позивач звернувся вже до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, як адміністративного.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк звернення до суду з поважних причин та вважає можливим поновити пропущений строк для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень рішення якого оскаржується, належним чином не доведено правомірність прийняття спірного рішення, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно зясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 242, 243, 272, 287, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року в адміністративній справі №205/6571/17(2-а/205/224/17) за позовом Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання незаконними дій та скасування постанови залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили 24 квітня 2018 року та відповідно до частини 4 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2018 року.

ОСОБА_4 ОСОБА_1

Судді Н.А.Олефіренко

ОСОБА_5