Справа № 428/4724/16-а
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2018 року

Київ справа №428/4724/16-а

№К/9901/8070/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., судді Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., розглянувши в письмовому провадженні заяву управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про перегляд Верховним Судом України судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

УСТАНОВИВ:

15 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про: визнання протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії у розмірі 90% місячної (чинної) заробітної плати на підставі довідки прокуратури Луганської області від 01 квітня 2016 року № 18-249 вих.16; скасування рішення відповідача від 08 квітня 2016 року № 1406/1823/2016 щодо відмови у перерахунку пенсії; зобов'язання відповідача здійснити, починаючи з грудня 2015 року, перерахунок призначеної пенсії в розмірі 90% від розміру заробітної плати, визначеної у довідці прокуратури Луганської області від 01 квітня 2016 року №18-249 вих.16, без обмеження її максимального розміру; зобов'язання відповідача виплатити недоплачену різницю між фактично отриманою та перерахованою пенсією за період з грудня 2015 року.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку ОСОБА_2 пенсії на підставі довідки прокуратури Луганської області від 01 квітня 2016 року № 18-249 вих.16. Скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області від 08 квітня 2016 року №1406/1823/2016 щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку пенсії. Зобов'язано відповідача здійснити, починаючи з 01 січня 2016 року, перерахунок призначеної ОСОБА_2 пенсії в розмірі 80% від розміру заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Луганської області від 01 квітня 2016 року № 18-249 вих.16, без обмеження граничного розміру пенсії. Зобов'язано відповідача виплатити ОСОБА_2, недоплачену різницю між фактично отриманою та перерахованою згідно із цією постановою суду пенсію за період з 01 січня 2016 року.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 червня 2016 року у справі №428/4724/16-а за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправними дії, скасування рішення, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії - залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, с пенсіонером за вислугою років.

На підставі наказу №1016к від 06 грудня 2007 року ОСОБА_2 07 грудня 2007 року був звільнений з займаної посади за власним бажанням з органів прокуратури у зв'язку із виходом на пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

01 квітня 2016 року позивач звернувся до відповідача про перерахунок пенсії у зв'язку із підвищенням окладів заробітної плати працівників прокуратури на підставі довідки Прокуратури Луганської області № 18-249 вих.16 від 01 квітня 2016 року.

Рішенням управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області №1406/1823/2016 від 08 квітня 2016 року позивачу відмовлено в перерахунку пенсії по заробітку згідно Закону України «Про прокуратуру», оскільки умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, проте на час звернення позивача із заявою щодо перерахунку відповідне рішення Кабінету Міністрів України щодо перерахунку пенсій відсутнє і Законом України «Про внесення змін до законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02 березня 2015 року з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до закону Україні «Про прокуратуру», а відтак пенсії з 01 січня 2016 року не призначаються та не перераховуються.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом.

Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій відповідач просив скасувати рішення першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 жовтня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: обґрунтування касаційної скарги управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області не містить доводів, які викликають необхідність перевірки матеріалів справи, наведені у касаційній скарзі доводи та зміст оскаржуваних судових рішень також не дають підстав для висновку, про те, що судами при розгляді справи допущені порушення норм процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права, що згідно із статтями 225 - 227, 229 КАС України є підставами для зміни та скасування судом касаційної інстанції судових рішень.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням відповідач, в порядку глави 3 розділу 4 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент подачі заяви), подав до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 10 жовтня 2016 року у справі №428/4724/16-а.

З 15 грудня 2017 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, внесені Законом України від 3 жовтня 2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон №2147-VIII), та почав роботу Верховний Суд.

За приписами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Водночас відповідно до підпункту 1 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону 2147-VIII) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Отже, розгляд Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду заяв про перегляд Верховним Судом України судових рішень здійснюються за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, які були чинними до 15 грудня 2017 року, тобто до внесення Законом №2147-VIII змін до цього Кодексу.

У заяві про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до внесення змін Законом №2147-VIII), управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області просить скасувати постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 червня 2016 року, ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 10 жовтня 2016 року та ухвалити нове судове рішення по цій справі, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог повністю.

Заява про перегляд судового рішення обґрунтована тим, що Вищим адміністративним судом України неоднаково застосовано норми матеріального права в аналогічних правовідносинах - при перерахунку пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року №1013 «Про впорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів». В обґрунтування заяви зазначено рішення Вищого адміністративного суду України від 5 грудня 2016 року (№ К/800/33159/16) та від 13 січня 2017 року (№ К/800/1439/17), у яких вказано, що на час підвищення посадових окладів працівникам прокуратури постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09 грудня 2015 року № 1013 (набрала чинності з 01 грудня 2015 року) та на час звернення позивача до пенсійного органу за перерахунком пенсії на підставі частини 17 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ, зазначена норма втратила чинність. Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII не містить аналогічної норми, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів дійшла висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ та Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VIIІ при вирішенні спорів, пов'язаних із перерахунком пенсій, призначених за Законом України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ.

Усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, колегія суддів виходить з наступного.

На час призначення позивачеві пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII.

Частиною 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII було передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, який набрав чинності 1 січня 2015 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, зокрема, частину 18 викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Пунктом 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до перелічених законів України, зокрема, Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ.

З 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу першого частини 2 статті 46-2, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, частини 3 статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів.

Таким чином, на час прийняття постанови Кабінетом міністрів України від 9 грудня 2015 року №1013, з прийняттям якої позивач пов'язує виникнення у нього права на перерахунок пенсії, а також на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії (01 квітня 2016 року) положення статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, відповідно до частини 20 якої (у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» підвищено розміри заробітку працюючих працівників прокуратури.

Положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури, постанова Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 не містить.

На час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначено не було.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачеві на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Положення Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII, якими частину 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII та частину 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII викладено у новій редакції, не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

У рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Суду від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії»).

Європейський суд з прав людини у рішенні «Великода проти України» від 3 червня 2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися й передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 цей суд зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Ураховуючи наведені вище положення джерел права, колегія суддів дійшла висновку, що з 1 грудня 2015 року - початку застосування постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року №1013 та у зв'язку з набранням у подальшому чинності Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, пенсії, призначені за статтею 50-1 Закону України № 1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

Проаналізувавши наведені норми законодавства в сукупності з обставинами даної справи й наявними у ній доказами, колегія суддів дійшла висновку про те, що право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу, а тому, зважаючи, що на час звернення ОСОБА_2 за перерахунком розміру пенсії такої підстави для перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій як збільшення розміру заробітної плати на законодавчому рівні не встановлено, а Урядом будь-яких умов для перерахунку не визначено, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку, а тому управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії позивача, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За відсутності постанови Уряду щодо умов та порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури (як це було передбачено частиною 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», а потім - частиною 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII), в пенсійного органу немає законодавчо-визначених підстав та правового механізму для їх перерахунку.

З огляду на зазначене, оскільки висновок суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, Верховний Суд приходить до висновку про задоволення заяви управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, скасування судових рішень судів першої, апеляційної і касаційної інстанцій та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, який набрав чинності 15 грудня 2017 року на підставі Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, статтями 241, 242, 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 10 жовтня 2016 року - задовольнити.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 червня 2016 року, ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 10 жовтня 2016 року - скасувати.

Прийняти нову постанову. У задоволені позову ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В.Коваленко

Судді Я.О.Берназюк

М.І.Гриців