Справа № 761/47563/17
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

25 квітня 2018 року № 761/47563/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту відповідач) про:

- визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахуванні та виплаті позивачу з 01 травня 2016 року пенсії без обмеження максимального розміру із розрахунку 90% грошового забезпечення;

- зобов`язання відповідача перерахувати та виплачувати позивачу з 01 травня 2016 року без обмежень максимального розміру із розрахунку 90% грошового забезпечення посади заступника Міністра оборони України начальника тилу Збройних Сил України, згідно довідки Київського міського військового комісаріату від 15.06.2017р. №ВСЗ/1036/1, виданої на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу» від 20.04.2016р. №304, з усіма видами доплат, надбавок та проведення виплат.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02.01.2018р. справу №761/47563/17 передано для розгляду за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.02.2018р. відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ, який отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у перерахунку пенсії на підставі Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-VІ, згідно з яким максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740,00грн.

21 березня 2018 року представником відповідача через канцелярію суду подано письмовий відзив, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує повністю, оскільки Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740,00грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян, отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як звільнений зі служби 27.08.2000р. з посади заступника Міністра оборони України по тилу начальника тилу Збройних Сил України у розмірі 12882,10грн., з яких:

- посадовий оклад 4980,00 грн.,

- оклад за військове звання 150,00 грн.,

- процентна надбавка за вислугу років 40%-2052,00 грн.,

- експертна надбавка для керівного складу 20% - 996,00грн.,

- ОУС ОФІЦЕРАМ МО (ПО+ВЗ-30) 30% - 1539,00грн.,

- ОУС ОФІЦЕРАМ МО (ПО+ВЗ-60) 60% - 3078,00грн.,

- робота з таємн. виробами, носіями, док. 20% - 996,00грн.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу» від 20.04.2016р. №304 та довідки Київського міського військового комісаріату від 15.06.2017р. №ВСЗ/1036/1, позивачу проведено перерахунок пенсії, які з 01.05.2016р. до виплати складають 38 650,00грн.

20 грудня 2017 року позивач подав заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з проханням здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до чинного законодавства без обмежень.

Листом від 27 грудня 2017 року №32970/03/М-4362 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило позивачу у виплаті пенсії без обмежень із посиланням на Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-VІ, згідно з яким максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740,00грн.

Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 08.07.2011 року №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 01.10.2011 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Податкового кодексу України, Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати 10740 гривень.

У подальшому вказану норму права змінено Законом України від 06.12.2016р. № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким у другому реченні частини першої статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», діючою з 01.01.2016 року, було визначено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складає: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень.

Відповідно, максимально можливий розмір пенсії, який ОСОБА_1 міг би отримувати, виходячи з норм Закону №3668-VI в редакції до внесення змін Законом №911-VIII, у кількісному розмірі складав 10740грн. (з 1 червня 2016 року по 31 грудень 2016 року).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», діючою з 01.01.2017 року, було визначено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складає: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, з 1 травня - 1684 гривні, з 1 грудня - 1762 гривні.

Відповідно, максимально можливий розмір пенсії, який ОСОБА_1 міг би отримувати, виходячи з норм Закону №3668-VI в редакції до внесення змін Законом 1774-VIII, у кількісному розмірі складав 10740грн. (з 1 січня 2017 року по 31 грудень 2017 року).

З 01.01.2016 року, виходячи з норм Закону № 1774-VIII, максимальний розмір пенсії, призначеної за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не може перевищувати 10740грн.

Виходячи з вищенаведеного відсутні підстави вважати, що Закон № 1774-VIII звузив зміст та обсяг існуючих прав позивача або погіршив його становище, яке існувало до 31.12.2016 року. Цим Законом було лише закріплено той обсяг прав, який існував до набрання ним чинності, у фіксованому розмірі.

Матеріали справи не містять доказів того, що до 01.05.2016 року позивач отримував або мав право на отримання пенсії у розмірі, який би перевищував 10740грн., що могло б бути підставою для визнання неправомірними дій органу Пенсійного фонду внаслідок проведення в наступному виплати пенсії у меншому розмірі.

Зазначена правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018р. у справі №405/3700/17.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд при прийнятті рішення у даній справі враховує висновки щодо застосування норми права, які викладені в постанові Верховного Суду від 27.02.2018р. у справі №405/3700/17.

Крім того, суд зазначає, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового (Airey v. Ireland № 6289/73). Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" (Kjartan Аsundsson v. Iceland № 60669/00). Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Суд Європейського Союзу у справі «Флоруску та інші» про співвідношення права власності й заходів жорсткої економії, прийнятими Румунією з метою реалізації умов, виконання яких вимагалося від Європейського Союзу у рамках надання фінансової допомоги від Європейського Союзу цій державі-члену визнав, що необхідність раціоналізації державних витрат у винятковому контексті світової фінансово-економічної кризи є законною підставою для обмеження здійснення права власності (Eugenia Florescu and Others № C-258/14). Таким чином, Суд Європейського Союзу прямо послався на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Іонель Панфіл проти Румунії» (Ionel Panfile v. Romania № 13902/11).

При вирішенні спірних правовідносин суд також врахував правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні "Великода проти України" (№ 43331/12), в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Аналогічний висновок зроблений в рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011).

У той же час, суд зазначає, що рішенням Конституційного суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016р., на яке посилається позивач, визнано неконституційними положення щодо тимчасового обмеження пенсій максимальним розміром з 01.01.2016р. по 31.12.2016р., а дія Закону №5130 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу» (в редакції від 06.12.2016р.) продовжує обмеження до 31.12.2017р. Тобто рішенням Конституційного суду України не врегульовано подальше обмеження виплати пенсій на 2017 рік, а тому дії відповідача щодо відмови позивачу в перерахуванні та виплаті з 01 травня 2016 року пенсії без обмеження максимального розміру із розрахунку 90% грошового забезпечення, є правомірними.

Отже, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 має бути відмовлено повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 72, ч. 2 ст. 73, ст. 76, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.
Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін