Справа № 826/15437/17
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/107
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 березня 2018 року 17:16 № 826/15437/17

За позовом ОСОБА_1

до Міністерства охорони здоров'я України в особі Комісії з питань направлення на лікування за кордон

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

Суддя О.В.Головань

Секретар Б.О.Литвин

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4 - п/к (дов. від 20.11.17 р.)

Від відповідача: Депешко М.М. - п/к (дов. від 21.12.17 р.)

Обставини справи:

Позовні вимоги заявлені про

визнання протиправним та скасування рішення Комісії Міністерства охорони здоров'я України з питань направлення на лікування за кордон, яке оформлено у вигляді протоколу №9 від 23.03.17 р. про відмову у направленні ОСОБА_1 на лікування за кордон;

зобов'язання Комісії Міністерства охорони здоров'я України з питань направлення на лікування за кордон прийняти рішення про направлення ОСОБА_1 на лікування за кордон у клініку, запрошення якої додано до звернення Департаменту охорони здоров'я Хмельницької обласної державної адміністрації від 16.09.16 р.

В судовому засіданні 19.03.18 р. оголошено резолютивну частину рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом дитинства ІІ групи довічно, захворювання, пов'язане з Чорнобильською катастрофою (довідка МСЕК серія ХМ №234039 від 23.06.11 р.

Львівською регіональною міжвідомчою експертною комісією 29.05.03р. встановлено діагноз: синдром Елереса-Данлоса, що протікає з вираженою судинною тромбоцитарною недостатністю, захворювання пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи.

11.12.08р. комісія МОЗ України вирішила позитивно питання щодо направлення позивача на лікування до лікарні Ларибузер (Париж, Франція), з оплатою вартості лікування в сумі 21945,00 євро та транспортних витрат на нього та супроводжуючу особу в обидві сторони за рахунок коштів державного бюджету.

16.04.10р. до МОЗ, України електронною поштою від французької клініки Ларибузер (Париж, Франція) надійшло повідомлення щодо неможливості прийняття ОСОБА_1 на лікування у зв'язку з тим, що патологія, яка виявлена у ОСОБА_1 у зазначеній клініці не лікується.

Після чого, представник позивача неодноразово звертався до МОЗ України з питанням щодо лікування позивача закордоном, на які отримував листи з проханням надати актуальні результати досліджень та/або пройти відповідні обстеження.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.01.13 р. у справі №2-3317/12 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров'я України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв'язку з вчиненням дій, що перешкоджають в отриманні належної медичної допомоги за кордоном, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Листом від 16.09.16 р. за №02/1689 Департамент охорони здоров'я Хмельницької обласної державної адміністрації звернувся до Комісії Міністерства охорони здоров'я України з питань направлення на лікування за кордон з проханням розглянути питання щодо направлення на лікування за кордон хворого ОСОБА_1, діагноз дезагрегаційна тромбоцитопатія, середньоважна форма, згідно переліку документів.

Листом від 14.06.17 р. №3.15-Ф-2068/7059-зв позивача повідомлено, що після проведеного засідання консиліуму питання направлення ОСОБА_1 на лікування за кордон винесено на розгляд Комісії МОЗ з питань направлення на лікування за кордон (протокол №9) від 23.03.17 р.

Згідно заключення консиліуму зазначено, що у пацієнта ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, має місце спадкова патологія сполучної тканини - синдром Елерса-Данлоса, який переважно проявляється судинною недостатністю... У зв'язку з відсутністю в світі специфічних методів лікування спадкової патології - синдрому Елерса-Данлоса, підстав для направлення пацієнта на лікування за кордон немає.

Згідно виписки з протоколу №9 Комісії Міністерства охорони здоров'я України з питань направлення на лікування за кордон від 23.03.17 р. Комісія вирішила відмовити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у направленні на лікування за кордон за рахунок коштів державного бюджету, передбачених Міністерству охорони здоров'я України на цю мету, оскільки у справі відсутній висновок головного позаштатного спеціаліста МОЗ України зі спеціальності "Гематологія" Клименка С.В. про доцільність направлення на лікування за кордон.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає вказане рішення протиправним та просить його скасувати з таких підстав.

Позивач зазначає, що Департамент охорони здоров'я Хмельницької обласної державної адміністрації надав всі необхідні документи для позитивного вирішення питання направлення позивача на лікування за кордон згідно вимог Положення про порядок направлення громадян на лікування за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.95 р. №991.

Зокрема, попередньо позивачу надавався висновок про необхідність направлення хворого на лікування за кордон 29.10.08 р. та 16.01.08 р. головного позаштатного спеціаліста МОЗ України зі спеціальності "гематологія" Видиборця С.В., на підставі чого 11.12.08 р. Комісією Міністерства охорони здоров'я України з питань направлення на лікування за кордон було позитивно вирішено питання про скерування позивача на лікування за кордон.

За наявності цього висновку у отриманні іншого висновку не було необхідності, оскільки висновок не обмежений терміном дії.

Також позивач посилається на відсутність підстав для скликання консиліуму, оскільки це не передбачено Положенням.

По суті заключення консиліуму позивач також посилається на безпідставність визначення його хвороби як спадкової, тоді як вона пов'язана з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Відповідач - Міністерство охорони здоров'я України - проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач зазначив, що консиліум із залученням спеціалістів для вивчення ситуації зі звернення Департаменту охорони здоров'я Хмельницької обласної державної адміністрації щодо направлення позивача на лікування за кордон скликано за пропозицією головного позаштатного спеціаліста МОЗ України зі спеціальності "гематологія" Клименка С.В., який листом від 23.06.16 р. №97 повідомив МОЗ України про те, що висновок про необхідність направлення позивача на лікування за кордон ним не видавався, а також з огляду на суперечливі висновки головних позаштатних спеціалістів МОЗ України зі спеціальності "гематологія".

За відсутності позитивного заключення консиліуму та, відповідно, позитивного висновку головного позаштатного спеціаліста МОЗ України зі спеціальності "гематологія" направлення позивача на лікування за кордон є неможливим з огляду на п. 2 Положення про порядок направлення громадян на лікування за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.95 р. №991.

Також відповідач зазначає, що Департаментом охорони здоров'я Хмельницької обласної державної адміністрації до свого звернення не надано підтвердження медичного закладу зарубіжної країни можливості надання відповідної спеціалізованої допомоги.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 36 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я" громадяни України можуть направлятися для лікування за кордон у разі необхідності надання того чи іншого виду медичної допомоги хворому та неможливості її надання в закладах охорони здоров'я України.

Державні органи зобов'язані сприяти виїзду громадян України за кордон і перебуванню там в період лікування.

Порядок направлення громадян України за кордон для лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Станом на 23.03.17 р. було чинним Положення про порядок направлення громадян на лікування за кордон, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.95 р. №991 (втратило чинність згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.17 р. №1079 "Про забезпечення організації направлення громадян України для лікування за кордон").

Згідно п. 2 Положення рішення про доцільність лікування за кордоном приймається Комісією з питань направлення на лікування за кордон на підставі висновку головного спеціаліста відповідного профілю МОЗ.

Склад Комісії та її чисельність затверджуються наказом МОЗ.

До складу Комісії входять: заступник Міністра охорони здоров'я України (голова Комісії); віце-президент Академії медичних наук (за згодою); головні спеціалісти МОЗ відповідних профілів; начальники головних профільних управлінь Головного економічного управління МОЗ.

У разі потреби Комісія має право залучати до своєї роботи провідних спеціалістів закладів охорони здоров'я, в тому числі клінік науково-дослідних інститутів (за погодженням з керівниками).

Рішення Комісії приймається простою більшістю голосів і оформляється протоколом у встановленому порядку.

Обов'язковою умовою прийняття Комісією позитивного рішення повинне бути складене головним спеціалістом відповідного профілю МОЗ обґрунтування щодо неможливості ефективного лікування хворого в Україні та підтвердження медичним закладом зарубіжної країни можливості надання відповідної спеціалізованої допомоги.

На підставі рішення Комісії видається відповідний наказ МОЗ.

Оскаржуване рішення Комісії Міністерства охорони здоров'я України з питань направлення на лікування за кордон, оформлене протоколом №9 від 23.03.17 р., про відмову у направленні ОСОБА_1 на лікування за кордон (доведене до відома позивача у червні 2017 р. листом від 14.06.17 р. №3.15-Ф-2068/7059-зв), мотивоване відсутністю висновку головного позаштатного спеціаліста МОЗ України зі спеціальності "гематологія" Клименка С.В. про доцільність направлення на лікування за кордон.

Згідно матеріалів справи такий висновок дійсно відсутній; також у оскаржуваному рішенні зазначено про відсутність запрошення клініки та платіжного документу щодо вартості лікування.

З вказаного приводу суд зазначає наступне.

Як пояснив представник позивача, і що підтверджується матеріалами справи, питання щодо направлення позивача на лікування за кордон вже було предметом розгляду Комісії Міністерства охорони здоров'я України з питань направлення на лікування за кордон, про що 11.12.08 р. було прийнято позитивне рішення.

При прийнятті вказаного рішення було враховано висновки про необхідність направлення хворого на лікування за кордон 29.10.08 р. та 16.01.08 р. головного позаштатного спеціаліста МОЗ України зі спеціальності "гематологія" Видиборця С.В.

При цьому, у вказаних висновках та рішенні від 11.12.08 р. відсутнє посилання на спадковий характер захворювання позивача, натомість, у оскаржуваному рішенні від 23.03.17 р. міститься посилання саме на спадковий характер основного захворювання - спадкова патологія сполучної тканини - синдром Елерса-Данлоса, тоді як дезагрегаційна тромбоцитопатія є проявом основного захворювання.

Тобто, щодо захворювання позивача наявні два висновки різного змісту щодо доцільності направлення на лікування за кордон, і фактично вони обумовлені наявністю чи відсутністю у позивача спадкової патології, яка (у випадку її наявності) унеможливлює направлення його на лікування за кордон за відсутності відповідних методів лікування.

Положення не передбачає терміну дії висновку про необхідність направлення хворого на лікування за кордон, а також підстави для отримання повторного висновку щодо одного хворого та одного захворювання, проте, на думку суду, у випадку повторного розгляду одного й того ж питання отримання повторного висновку можливе, оскільки з часом можуть змінитися як стан хворого, так і доступні методи лікування.

Проте, в даному випадку вказані обставини відсутні, тоді як змінилася оцінка характеру захворювання - має місце спадкова патологія чи ні, що потребує вичерпного і зрозумілого обґрунтування, чому саме з'явилися підстави стверджувати про спадкову патологію, яку не було встановлено раніше.

В даному випадку згідно змісту оскаржуваного рішення вказане обґрунтування відсутнє, тоді як це питання є суттєвим для прийняття оскаржуваного рішення.

Також, як було встановлено під час розгляду справи, сторонами надано протилежну інформацію щодо виконання вимог п. 2 Положення щодо надання підтвердження медичним закладом зарубіжної країни можливості надання відповідної спеціалізованої допомоги.

Згідно листа від 16.09.16 р. за №02/1689 Департаменту охорони здоров'я Хмельницької обласної державної адміністрації зазначено про надання в якості додатку запрошення клініки із зазначенням вартості лікування та реквізитів банківського рахунку клініки (з перекладом на українську мову), тоді як у оскаржуваному рішенні зазначено про ненадання вказаних документів.

У додаткових поясненнях відповідач надав копії доданих до листа від 16.09.16 р. за №02/1689 Департаменту охорони здоров'я Хмельницької обласної державної адміністрації документів, і серед них відповідне запрошення відсутнє, тоді як представником позивача надано суду копію листа від 03.03.18 р. №02-01/550 Департаменту охорони здоров'я Хмельницької обласної державної адміністрації, згідно якого підтверджено надання запрошення клініки з зазначенням вартості лікування та відповідними реквізитами.

Вказана суперечлива інформація щодо надання документів, необхідних для розгляду згідно п. 2 Положення, унеможливлює для суду з'ясування питання, чи дійсно вказані документи надавалися, тоді як вказана обставина є підставою для повторного розгляду звернення Департаменту охорони здоров'я Хмельницької обласної державної адміністрації щодо направлення позивача на лікування за кордон.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п. 50 рішення від 13.01.11р. (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04), ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

З врахуванням вищевказаної правової позиції Європейського суду з прав людини, а також положень ч. 2 ст. 245 КАС України, згідно якої у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, суд вважає належним та ефективним обраний позивачем спосіб захисту порушеного права зобов'язання повторно розглянути звернення щодо направлення позивача на лікування за кордон, у зв'язку з чим вважає в цій частині за необхідне вийти за межі позовних вимог в порядку ст. 9 КАС України.

На підставі вищевикладеного, ст. 9, 241-246, 255, 257-262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства охорони здоров'я України з питань направлення на лікування за кордон, оформлене протоколом №9 від 23.03.17 р. щодо відмови ОСОБА_1 у направленні на лікування за кордон.

3. Зобов'язати Комісію Міністерства охорони здоров'я України з питань направлення на лікування за кордон повторно розглянути звернення Хмельницької обласної державної адміністрації від 16.09.16 р. №02/1689 з врахуванням висновків суду.

4. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 23.04.18 р.