Справа № 818/1931/17
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Л.М. Опімах

16 квітня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/1931/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Спаскіна О.А. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Апеляційного суду Сумської області на постанову, суддя Л.М. Опімах , Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2017 по справі № 818/1931/17

за позовом ОСОБА_1

до Апеляційного суду Сумської області

про зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1С.) звернулася до суду з позовом до Апеляційного суду Сумської області (далі відповідач), в якому просила:

зобовязати Апеляційний суд Сумської області нарахувати позивачу суддівську винагороду, починаючи з 01.01.2017 у порядку, встановленому ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453, з розміру посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат на рівні щомісячного розміру 3200 грн., встановленої на 01.01.2017 Законом України « Про Державний бюджет України на 2017 рік», з нарахуванням компенсації відповідно до ст. 34 Закону України « Про оплату праці»; виплатити несплачену суму заборгованості суддівської винагороди за рахунок обсягів видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди, передбачених у2017 році Апеляційному суду Сумської обл. та продовжувати здійснювати виплату суддівської винагороди з урахуванням подальшого збільшення розміру мінімальної заробітної плати протягом часу роботи суддею Апеляційного суду Сумської обл. до проходження кваліфікаційного оцінювання.

Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої моральної шкоди 1500 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2017 частково задоволено вищезазначений адміністративний позов.

Зобовязано Апеляційний суд Сумської обл. нарахувати та виплатити судді Апеляційного суду Сумської обл. Ткачук С.С. суддівську винагороду у порядку, встановленому ст.133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", виходячи з посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат на рівні щомісячного розміру мінімальної заробітної плати 3200 грн., починаючи з 01 січня 2017 року з врахуванням вже виплачених коштів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що оскільки п. 3 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VІІІ є чинним, не конституційним у встановленому законом порядку не визнавався, останній слід вважати запровадженням змін (спеціального регулювання стосовно обчислення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат) по відношенню до загального правового регулювання розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік».

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити постанову, якою змінити резолютивну частину рішення та добавити «та нарахувати недоотриману частину суддівської винагороди, компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків її виплати по день розрахунку за рахунок обсягів видатків, передбачених кошторисом видатків для оплати праці Апеляційному суду Сумської обл., і продовжувати здійснювати позивачу виплату суддівської винагороди з урахуванням подальшого збільшення розміру мінімальної заробітної плати протягом часу роботи суддею Апеляійного суду Сумської обл. до проходження кваліфікаційного оцінювання».

В обгрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що задовольняючи позовні вимоги стосовно зобовязання нарахувати та виплатити недонараховані суми суддівської винагороди, суд фактично визнав наявність у відповідача заборгованості перед позивачем по оплаті праці, а тому вимоги щодо проведення таких виплат одночасно з нарахуванням компенсації через втрату працівником частини заробітної плати у звязку із порушення строків її виплати на не донараховані та своєчасно не виплачені суми суддівської винагороди є такими, що грунтуються на законі і тому підлягають задоволенню.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення в частині задоволення позовних вимог та просив залишити його без змін в цій частині, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Сторони в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином

Відповідач надіслав на адресу суду заяву з проханням розгляд справи проводити без участі представника.

Відповідно до положень ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства (далі -КАС України) справа розглянута без участі сторін.

Суд, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшов до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача має бути залишена без задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Відповідно до Указу Президента України №226/2015 від 21 квітня 2015 року "Про переведення суддів" ОСОБА_1 наказом голови апеляційного суду Сумської області №34-ОС від 16 червня 2015 року призначена на посаду судді Апеляційного суду Сумської обл. з 16 червня 2015 року шляхом переведення з апеляційного суду Донецької області, з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Стаж роботи судді Ткачук С.С. станом на 16 червня 2015 року становив 36 років 2 місяці 08 днів, що дає право на одержання щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 80% посадового окладу.

Позивач є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України (району проведення антитерористичної операції), що підтверджене довідкою органу соціального захисту населення.

Протягом 2017 року позивач отримувала суддівську винагороду, визначену, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.12.2016 року 1600 грн.

Кваліфікаційне оцінювання на відповідність судді займаній посаді не проходила.

З січня 2017 року позивач отримує суддівську винагороду та її складові, виходячи із посадового окладу 16000,00 гривень.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд (надалі Закон № 1402-VIII).

Відповідно до п. 22 Розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» .

Позивач кваліфікаційне оцінювання не проходила, на посаду була призначена до набрання чинності Законом № 1402-VIII.

Пунктом 23 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною 3 статті 133 Закону України від 07.07.10 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до п.1 ч. 4 Закону України від 07.07.10 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» посадові оклади інших суддів встановлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом - судді апеляційного суду - 1,1.

З 01.01.17 набрав чинності Закон України від 06.12.16р. № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», пунктом 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Як вбачається з ч. 3 ст.133 Закону №2453-VI вказана норма містить сталу складову: « 10» та динамічну: «мінімальних заробітних плат».

Конституційний Суд України в рішенні від 19.04.2000 № 6-рп/2000 охарактеризував сутність бланкетної норми, зазначивши, що основна особливість бланкетної диспозиції полягає у тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст, а зміни, що вносяться до нормативно-правових актів інших галузей права, посилання на які містить бланкетна диспозиція, не змінюють словесно-документну форму кримінального закону.

Оскільки інститут мінімальної заробітної плати є міжгалузевим інститутом, положення Закону № 1774 не регулюють відносини судоустрою, проте, ними запроваджено зміни по відношенню до загального правового регулювання розміру заробітної плати, що має бути враховано при визначенні її величини.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У даному випадку, не відбулось звуження прав позивача, оскільки розмір суддівської винагороди порівняно з минулими періодами не змінився.

Згідно з ч. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до ст. 119 Бюджетного кодексу України нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають:

- бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет);

- напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі) або в порядку використання бюджетних коштів;

- бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

Згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 №1801-VIIІ, а також з Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 №2246-VIIІ видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 32 000 грн. не передбачені, а тому відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати суддівської винагороди позивачу поза межами видатків державного бюджету на його оплату праці.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 по справі № 825/933/17, адміністративне провадження К/9901/112/17, постанові Верховного Суду від 23.03.2018 по справі № 825/1231/17, адміністративне провадження №К/9901/24076/18.

Тобто вимоги апеляційної скарги відповідача є правомірними і підлягають задоволенню.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про правомірність дій відповідача щодо виплати позивачу суддівської винагороди, виходячи з розрахункової величини 1600,00 грн., то вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, на підставі п.4 ч.1 ст.317 КАС України, як такої, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Апеляційного суду Сумської області задовольнити .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2017 року по справі № 818/1931/17 за позовом ОСОБА_1 Апеляційного суду Сумської області про зобов'язання вчинити дії, стягнути моральну шкоду скасувати в частині зобов'язання Апеляційного суду Сумської області нарахувати та виплатити суді Апеляційного суду Сумської області ОСОБА_2 суддівську винагороду у порядку, встановленому ст. 133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", виходячи з посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат на рівні щомісячного розміру мінімальної заробітної плати 3200 грн, починаючи з 01 січня 2017 року з врахуванням вже виплачених коштів.

Ухвалити нову постанову, якою ОСОБА_1 відмовити в задоволені позовних вимог в цій частині.

В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2017 року по справі № 818/1931/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови складено 25.04.2018