Справа № 822/1093/18
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2018-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1093/18
РІШЕННЯ
іменем України

20 квітня 2018 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І.

за участі:секретаря судового засідання Яворської І.Ю. позивача ОСОБА_1 і його представника Гайдайчука Ю.П. представника відповідача Гринишина І.П.,
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ухвали від 28.03.2018, після усунення позивачем недоліків позову, суд відкрив спрощене провадження з повідомленням учасників у справі за адміністративним позовом в якому позивач просить: 1) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області №57 о/с від 26.02.2018 в частині звільнення рядового поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 Шепетівського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області, згідно з п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію"; 2) поновити ОСОБА_1 на службі в поліції, на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 Шепетівського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області; 3) зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області відшкодувати ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що успішно пройшов конкурс і 01.03.2017 був призначений на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 Шепетівського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області. З серпня 2017 керівництво ГУНП в Хмельницькій області протиправно намагалося відправити його на стажування у Донецьку область. За станом здоров"я і за сімейними обставинами він неодноразово просив відтермінувати відрядження на стажування у Донецьку чи Луганську області, але на нього морально та фізично чинили тиск. Це була дискримінація з боку керівництва за те що він раніше проходив службу в міліції, що є неприпустимим, відповідно до ч.2 ст.24 Конституції України. Також йому не давали можливості пройти лікування, яке можливе тільки за згодою начальника Шепетівського відділу поліції. Він, мати та брат неодноразово зверталися зі скаргами на протиправні дії керівництва ГУНП в Хмельницькій області та Шепетівського відділу поліції, і до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, і до Голови Національної поліції України, інших інстанцій, але скарги по суті не були розглянуті, приходили беззмістовні, немотивовані відписки. 24.02.2018, під моральним та психологічним тиском керівництва ГУНП в Хмельницькій області та Шепетівського відділу поліції щодо незаконної відправки на стажування у Донецьку область, його: " ... морально довели до подання рапорту на звільнення за п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію". При цьому начальник Шепетівського ВП погрожував, що без поїздки на "стажування" в зону АТО я служити в поліції не буду, керівництво ГУНП мене звільнить "по статті" за невиконання їхнього наказу про так зване стажування в Донецькій області." Він має бажання служити в поліції, однак начальник ГУ НП в Хмельницькій області ОСОБА_2 , підписуючи оскаржуваний наказ, не провів з ним бесіди, не з"ясував всіх обставин і не перевірив, що на нього чинився моральний і психологічний тиск ( стор. 65 - 67).

Відповідач надав Відзив на адміністративний позов в якому просить відмовити у задоволенні позову і вказує, що на підставі Рапорту інспектора СРПП №4 Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області Гайдайчука В.П від 24.02.2018 про звільнення за власним бажанням, було видано наказ №57 о/с від 26.02.2018 про звільнення позивача зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" за власним бажанням. Позивачу видано трудову книжку, військовий квиток, направлення у військовий комісаріат для постановки на військовий облік, копію наказу про звільнення, та проведено остаточний розрахунок. Вважає звільнення позивача правомірним, оскільки ОСОБА_1 просив звільнити його у вказану ним конкретну дату - 26.02.2018, про що просив у своєму рапорті, що і було враховано ( стор. 147 -149).

У відповіді на Відзив від 17.04.2018 позивач вказує, що відповідач не спростував його твердження та аргументи по суті позовних вимог. Звертає увагу суду на службову підробку деяких документів, а саме: " Так моя розписка про отримання трудової книжки та військового квитка, яку надав Відповідач до суду, чомусь датована 26.02.2018 року. Проте цього дня я цих документів не отримував, і відповідно саме 26.02.2018 року ніякої такої розписки не писав, так як цього дня я не був в ГУНП, та й не міг прибути як діючий поліцейський, так як ще 24.02.2018 начальник СКЗ Шепетівського ВП ОСОБА_3 забрав у мене службове посвідчення та жетон поліцейського." Наголошує, що відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено можливість звільнення поліцейського за власним бажання, але цей закон не регламентує механізм такого звільнення, який визначений ст.38 КЗпП України ( стор. 153а - 153в).

У суді позивач та його представник позовні вимоги підтримали, покликаючись на ті ж обставини і докази, які вказані у позовах і відповіді на Відзив і просили позов задовольнити. Додатково позивач пояснив суду, що рапорт від 24.02.2018 написано ним під моральним та психологічним тиском, і також ним підписані надані йому для огляду в суді: Розписка від 26.02.2018; Зобов"язання поліцейських, державних службовців та працівників поліції, які є суб"єктами декларування про дотримання окремих обмежень, передбачених Законом України "Про запобігання корупції" від 24.02.2018. Він бажає служити в поліції. Доказами тиску на нього вважає те, що йому неодноразово керівництво говорило що його звільнять по статті, якщо він не поїде на стажування, були випадки коли його не міняли з наряду, він охороняв приватні поля з посівами кукурудзи, що незаконно, коли він хворів його перевіряли в лікарні, його соромили перед колективом за відмову проходити стажування в Донецькій області. Раніше він мав звання майора міліції, яке йому не відновили. Хворів він з 14.08.2017 по 26.08.2017 і з 07.02.2018 по 16.02.2018 та не знав про те, що про хворобу потрібно повідомляти керівника. Він особисто не оскаржував протиправні дії і рішення щодо нього, але скарги щодо цього писали його мати та брат.

Представник відповідача просить відмовити у задоволення позову, так як вважає, що для задоволення позову не має законних підстав, що підтверджено наданими суду доказами і обгрунтування, яке викладене у Відзиві ( стор. 147 -149), який підтвердив у суді.

Встановивши обставини на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог, так і заперечень, перевіривши докази, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

Рапортом від 24.02.2018 на ім"я начальника ГУНП в Хмельницькій області, позивач просить звільнити із займаної посади та зі служби в поліції з 26.02.2018 на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" за власним бажанням, у зв"язку з сімейними обставинами та погіршенням стану здоров"я ( стор. 139).

Відповідно до Подання на звільнення з Національної поліції України інспектора СРПП №4 Шепетівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області рядового поліції Гайдайчука В.П., начальник Шепетівського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області від 24.02.2018, полковник поліції Шкіднюк В.І. порушує клопотання про звільнення з Національної поліції України рядового поліції ОСОБА_1 ( стор. 140).

Згідно з витягом Наказу Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області №57 о/с від 26.02.2018 " По особовому складу" (далі - Наказ №57 о/с від 26.02.2018) вирішено, відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" звільнити зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) рядового поліції ОСОБА_1 , інспектора СРПП №4 Шепетівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, з 26 лютого 2018, виплативши компенсацію за невикористану відпустку за фактично відпрацьований час у 2018 році терміном 3 доби, встановивши премію за лютий 2018 року в розмірі 107,7 %. Вислуга на день звільнення в календарному обчисленні становить 13 років 10 місяців 06 днів, з урахуванням пільгової служби - 14 років 06 місяців 07 днів. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 24.02.2018 ( стор. 141).

Отже, позивача на підставі написаного ним Рапорту про звільнення з 26.02.2018 було звільнено Наказом №57 о/с від 26.02.2018 згідно з п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію". Суд критично оцінює посилання про написання цього рапорту під тиском, адже на думку суд об"єктивних доказів щодо цього судом не встановлено, адже: 1) рапорт позивачем написано власноручно; 2) позивач з серпня 2017 до 24.02.2018 (дата написання рапорту) не оскаржував жодних дій чи рішень щодо нього керівництва поліції, які вважає протиправними і тиском на нього, про що свідчить відсутність його відповідних скарг ( рапортів) чи звернень до суду, а звернення його матері і брата стосувалися питання стажування в Донецькій області, яке не є предметом цього судового розгляду і не стало підставою звільнення.

Статтею 77 Закону України від 02.07.2015, № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII), визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Отже, ст.77 Закону № 580-VIII передбачає 11-ть випадків коли припиняється служба в поліції у зв"язку із звільненням, серед яких є п.7 - за власним бажанням. При цьому, потрібно враховувати, що вказання в рапорті конкретної дати з якої особа просить її звільнити і звільнення особи в цей день є домовленістю сторін, тому Наказ №57 о/с від 26.02.2018 про звільнення ОСОБА_1 , який в Рапорті від 24.02.2018 просив його звільнити саме з 26.02.2018 є правомірним, що також підтверджує висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі №21-241а14 від 24.06.2016. Крім цього, суд зауважує, що позивач не надав доказів вчинення дій (рапорт, інше) і таких не встановив суд, які могли би свідчити про зміну наміру звільнитися із служби в поліції з 24.02.2018 (день написання рапорту) по 26.02.2018 (день видання оскаржуваного наказу), так як позивач фактично подав первинний позов до суду тільки 15.03.2018 (пройшло більше 15 днів з дати написання рапорту), про що свідчить реєстрація позову за вхідним номером 9797/18 від 15.03.2018, хоч позов датований - 07.03.2018 (пройшло близько 10 днів з дати написання рапорту) ( стор. 4 - 6). Зміна намірів позивача і його бажання служити в поліції на що він вказує у позові і у суді, після реалізованого його рапорту від 24.02.2018 оскаржуваним Наказом №57 о/с від 26.02.2018, який вичерпав свою дію, не є перешкодою для позивача знову поступити на службу у поліцію згідно з Законом № 580-VIII.

Також, суд враховує у цій справі висновок Верховного Суду у справі №805/5111/15-а (провадження К/9901/6929/18) від 04.04.2018, відповідно до якого норми КЗпП України застосовуються про відповідальність за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу коли це не вирішено спеціальним законодавством. На думку суду першої інстанції, питання звільнення позивача за п.7 ч.1 ст.77 Закону № 580-VIII врегульовано цим законом, тому не може бути враховано ст.38 КЗпП України, на що також покликається позивач.

Частиною 5 ст. 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд з урахуванням згаданих Висновків Верховного Суду, приходить до висновку, що позивач не довів позовні вимоги, а суб"єкт владних повноважень, який заперечує проти позову довів, що діяв у межах закону і не порушив прав ОСОБА_1 , що підтверджено доказами, які перевірено судом, тому позов не задовольняється.

Керуючись Законом України "Про Національну поліцію", статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області (29017, м. Хмельницький вул. Зарічанська, 7, код 40108824), про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі та зобов`язання вчинити дії, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з його проголошення, а у випадку, якщо в судовому засіданні були проголошені вступна та резолютивна частини рішення суду, - з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 23 квітня 2018 року

Головуючий суддя А.І. Петричкович