Справа № 275/389/14-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Іменем України

24 квітня 2018 року

Київ

справа №275/389/14-а

адміністративне провадження №К/9901/4683/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Брусилівського районного суду Житомирської області в складі судді Коваленко В.К. від 26 листопада 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Майора Г.І., Бучик А.Ю., Одемчука Ю.В. від 17 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, у якому просила: визнати бездіяльність виконавчого комітету Ставищенської сільської ради щодо ненадання їй у власність земельної ділянки розміром 0,75 га; зобов'язати Ставищенську сільську раду визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку площею 0,0923 га та зобов'язати Ставищенську сільську раду Брусилівського району розглядати спори про порушення меж земельних ділянок, що знаходяться на території с. Ставище, а також здійснювати контроль за використанням і охороною земель на території села.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, її мати ОСОБА_2 разом із своїм чоловіком ОСОБА_8 проживала та була зареєстрована з 1955 року за адресою с. Ставище Брусиловського району Житомирської області. Їм у користування для ведення господарства було виділено земельну ділянку розміром 0,51 га, що складається з 0,01 га - зайнята будівлею та 0,50 га - земельна ділянка, з якої обчислювався земельний податок. 12 вересня 1996 року ОСОБА_2 було видано державний акт на право власності на землю площею 0,6577 га для ведення особистого підсобного господарства, обслуговування житлових будівель та споруд. Після смерті матері в 2013 році звернулась в архів Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області для отримання копії рішення про виділення її матері земельної ділянки та дізналася, що у 1993 році виконавчий комітет Ставищенської сільської ради Брусиловського району Житомирської області прийняв рішення про передачу у власність ОСОБА_2 0,75 га, у тому числі 0,50 га для ведення підсобного господарства та 0,25 га для будівництва та обслуговування будівель.

Постановою Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_2 при отриманні державного акта на землю була згодна з розмірами виділеної земельної ділянки та претензій до сільської ради не висувала.

Не погоджуючись з постановою Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2014 року та ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та задовольнити адміністративний позов.

У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки фактичним обставинам справи, зокрема, тому, що у 1993 році Виконавчий комітет Ставищанської сільської ради Брусиловського району Житомирської області прийняв рішення про передачу у власність ОСОБА_2 0,75 га, у тому числі 0,50 га для ведення підсобного господарства та 0,25 га для будівництва та обслуговування будівель, в той час як державний акт, виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,6577 га.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 березня 2015 року відкрито касаційне провадження у справі № 275/389/14-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що Вищий адміністративний суд України діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду.

У відповідності з положенням пункту 11 частини другої статті 46, пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Пленум Верховного Суду постановою від 30 листопада 2017 року № 2 визначив, що днем початку роботи Верховного Суду є 15 грудня 2017 року. З цієї дати набрав чинності також Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким, зокрема, КАС України від 06 липня 2005 року № 2747-IV викладено у новій редакції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Верховного Суду Берназюка Я.О.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.В. від 28 березня 2018 року прийнято до свого провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії.

Від Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області у встановлений касаційним судом термін (до 18 квітня 2018 року) відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 не надходило, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2014 та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року відповідають не повністю, а викладені в касаційній скарзі вимоги скаржника є частково необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваних рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно копії архівного витягу з протоколу № 12 засідання виконкому Ставищенської сільської ради народних депутатів від 17 грудня 1993 року № 95 ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,75 га.

З Державного акта про право власності на землю від 12 вересня 1996 року вбачається, що ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,6577 га.

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 29 травня 2007 року підтверджує, що позивач після смерті матері прийняла спадщину та є власником земельних ділянок площею 0,0758 га, та 0.25 га, про що свідчать державні акти на право власності на земельні ділянки від 20 січня 2012 року.

З повідомлення Ставищенської сільської ради від 20 січня 2014 року вбачається, що рішення про передачу у приватну власність земельних ділянок було оформлене протоколом виконавчого комітету сільської ради на підставі записів у по господарській Книзі, де були вказані величини земельних ділянок, закріплених за господарством ОСОБА_2

Аналіз зазначених фактичних обставин справи дає підстави вважати, що у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності рішення Ставищенської сільської ради про відведення у власність земельних ділянок на ведення особистого селянського господарства.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справа № 339/113/14-а та 11 жовтня 2016 року у справа № 21-2158а16, постанові Верховного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 2а-3100/11/2170.

За таких підстав, колегія суддів дійшла до висновку про те, що в даній справі існує спір про право цивільне, у зв'язку з чим в силу статті 2 КАС України (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваних рішень) та статті 19 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) справа не належить до предметної юрисдикції адміністративних судів.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04), фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, Європейський суд з прав людини у справі "Занд проти Австрії" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом (Zand v. Austria № 7360/76).

Частиною першою статті 354 КАС України встановлено, що порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких підстав колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а провадження у справі закрити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 238, 239, 341, 345, 349, 354, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії закрити.

Роз'яснити, що спір може бути розглянуто за правилами цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко