Справа № 601/1665/17
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 601/1665/17

23 квітня 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баб'юка П.М.

за участю: секретаря судового засідання Габрилецької С.Є.

представника позивача: ОСОБА_1;

представника відповідача: ОСОБА_2;

представника третьої особи - Великобережецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області: Неприцької Л.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Великобережецька сільська рада Кременецького району Тернопільської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Великобережецька сільська рада Кременецького району Тернопільської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області щодо відмови надати дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,9500 га для ведення особистого селянського господарства розташованої за межами населеного пункту на території Великобережецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області надати дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,9500 га для ведення особистого селянського господарства розташованої за межами населеного пункту на території Великобережецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач тричі зверталась із заявами до Головного управління Держгеокадастру України у Тернопільській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,9500 га для ведення особистого селянського господарства розташованої за межами населеного пункту на території Великобережецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області.

За результатами розгляду заяв відповідач рішеннями, що викладені в листах: від 20.03.2017 №В-1483/0-470/6-17, від 10.07.2017 №В-5476/0-2190/6-17, від 18.07.2017 №В-6184/0-2463/6-17, відмовляв позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою посилаючись на рішення Великобережецької сільської ради від 7 березня 2001 року за № 114, згідно якого, масив де знаходиться земельна ділянка площею 1,95 га, на яку просить дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивач, розданий працівникам соціальної сфери згідно рішення сесії сільської ради земельну ділянку площею 14,68.

Позивач вважає, що відповідачем з необґрунтованих та непередбачених законом підстав відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Велибережецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що земельна ділянка яку позивач бажає набути у власність є вільною, а тому, відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення є незаконними та необґрунтованими. Крім цього, зазначив, що земельна ділянка яку позивач бажає набути у власність не знаходиться на землях які надавались рішенням Великобережецької сільської ради від 7 березня 2001 року за № 114.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила у повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні. Пояснила, що земельний масив, у якому позивач бажає отримати земельну ділянку у власність, відповідно до відповіді Велибережецької сільської ради перебуває у користуванні третіх осіб - працівників соціальної сфери села, а тому ними поінформовано ОСОБА_4 про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та зазначено підстави відмови. Вказала, що чинним законодавством визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. З огляду на зазначене, обов'язок встановлення обставин щодо перебування земельної ділянки у власності чи користуванні інших громадян або юридичних осіб при розгляді клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою з метою забезпечення можливості реалізації норм Земельного кодексу України покладено на Головне управління, як розпорядника земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Тернопільської області, а тому відповідач вжив передбачених законодавством заходів для з'ясування можливості надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та прийняло правомірне рішення про відмову ОСОБА_4 в наданні такого дозволу. Відтак, оскаржувана відмова є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Представник третьої особи - Великобережецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області в судовому засіданні пояснила, що масив де позивач має намір отримати земельну ділянку, розділений та перебуває у користуванні працівників соціальної сфери села згідно рішення сесії сільської ради №114 від 07.03.2001 та згідно форми 6-зем дана земельна ділянка віднесена до особистих підсобних господарств громадян. Додатково на запитання суду повідомила, що додаток до рішення сесії сільської ради №114 від 07.03.2001 в якому вказані громадяни яким надавались земельні ділянки втрачений (в архіві не зберігся).

Третя особа - ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, подав заяву про слухання справи за його відсутності, надав суду письмові пояснення, в яких вказав, що земельна ділянка, яку бажає отримати позивач, знаходиться в масиві, який було розділено між працівниками соціальної сфери села, до яких належить і ОСОБА_5, згідно рішення сесії Великобережецької сільської ради №114 від 07 березня 2001 року. Дане рішення не скасоване та є чинним на момент розгляду даної справи. Оскільки ОСОБА_5 понад 15 років користується даною земельною ділянкою в межах розподіленого масиву та має переважне право щодо оформлення права власності на дану земельну ділянку, він звернувся з відповідним клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. Таким чином, як мінімум дві особи претендує на спірну земельну ділянку, однак позивачем не доведено втрати права користування відповідною ділянкою особами, яким надано таке право. Відтак вважає, що оскаржувана відмова є правомірною.

Третя особа - ОСОБА_8 в судове засідання також не прибула, проте подала до суду пояснення, в яких просить розгляд даної справи проводити без її участі. В даних поясненнях вказала, що процедура приватизації передбачена чинним законодавством можлива виключно із земель резервного фонду, а не із земель які надані в установленому законом порядку в користуванням іншим особам на підставі чинного рішення місцевої ради, та які обробляються конкретними особами. Відтак, позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими.

Третя особа - ОСОБА_7 в судове засідання також не прибула, проте подала до суду відзив на позовну заяву, в яких просить справу розглядати без її участі. У відзиві зазначено, що розібравшись із ситуацією більше претензій до позивача не має, вважає, що позов підставний і підлягає задоволенню.

Свідок ОСОБА_10 (попередній голова Великобережецької сільської ради) в судовому засіданні пояснив, що рішення сесії сільської ради №114 від 07.03.2001 приймалось, проте додаток в якому вказані громадяни яким надавались земельні ділянки втрачений (не зберігся). Право користування вказаними земельними ділянками належним чином громадянами не було оформлене. Також не всі громадяни приступили до їх використання.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення учасників справи, дослідивши подані суду письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.03.2017 позивач звернулася до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,9500 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Великобережецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області.

Листом №В-1483/0-470/6-17 від 20.03.2017 у задоволенні клопотання позивача було відмовлено, оскільки за інформацією з Державного земельного кадастру, наданою відділом у Кременецькому районі Держгеокадастру у Тернопільській області від 01.03.2017 № 1/409-17-0.29 масив, в якому знаходиться зазначена у клопотанні земельна ділянка, належить до особистих селянських господарств, тобто до тих земель, що знаходяться в користуванні громадян за раніше наданими рішеннями. Також, на адресу Головного управління надійшов лист з Великобережецької сільської ради від 07.03.2017 № 02-13/271, в якому повідомлено, що масив, в якому знаходиться вищевказана ділянка, розданий працівникам соціальної сфери згідно рішення сесії сільської ради за № 114 від 07.03.2001 року.

10.07.2017 позивач повторно звернулася з клопотанням до відповідача щодо вирішення питання про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,9500 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Великобережецької сільської ради Великобережецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області.

Листом №В-5476/0-2190/6-17 від 10.07.2017 у задоволенні клопотання позивача було відмовлено. Підставою для прийняття такого рішення зазначено, що відповідно до Стратегії удосконалення механізму управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року №413, Головне управління оприлюднює на офіційному веб-сайті перелік земельних ділянок, які пропонуються до передачі безоплатно у власність. Земельна ділянка на яку претендує позивач не входить у перелік земельних ділянок оприлюднених Головним управлінням на офіційному веб-сайті, які пропонуються до передачі безоплатно у власність.

18.07.2017 позивач втретє звернулася до відповідача з аналогічним клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Листом №В-6184/0-2463/6-17 від 18.07.2017 у задоволенні клопотання було відмовлено, підставою для відмови стала інформація Відділу у Кременецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 20.06.2017 № 141/409-17-0.29, згідно якої бажана для приватизації земельна ділянка, знаходиться в масиві, який був розданий працівникам соціальної сфери згідно рішень органу місцевого самоврядування. Крім того, у листі від 12.07.2017 № 02-13/697 Великобережецька сільська рада повідомляє, що зазначений в клопотанні масив, був розподілений між працівниками соціальної сфери згідно рішення сесії сільської ради № 114 від 07.03.2001.

Не погодившись із даними рішеннями відповідача, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

При вирішенні справи суд керувався наступними нормами законодавства.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так, частинами 1, 2, пункту "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом «в» частини третьої статті 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2.0 гектара.

Частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб.

У спірних правовідносинах, з огляду на Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15 та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 року за №1391/29521, територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане є Головне управління Держгеокадастру в області.

Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством (пп.13 п.4 Положення).

Відтак, до повноважень відповідача, як територіального органу Держгеокадастру, належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Тернопільської області, у тому числі передача таких земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у порядку, передбаченому статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частин 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 123 Земельного кодексу України.

Рішенням Великобережецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області від 07 березня 2001 року №114 "Про надання у користування земельних ділянок працівникам соціальної сфери села та пенсіонерам з їх числа" вирішено розділити земельну ділянку площею 14,68 га між працівниками соціальної сфери села та пенсіонерами з їх числа відповідно з додатком №1.

На час розгляду даної справи додаток №1 зазначеного рішення у сільській раді відсутній, тобто відсутня можливість встановити коло осіб, яких це рішення стосувалося.

В судовому засіданні представник Великобережецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області пояснила, що додаток до рішення сільської ради від 07 березня 2001 року №114, у якому містився список громадян, яким надавалися у користування земельні ділянки, втрачений, жодних дій по його відновленню сільською радою не вчинялося. Право користування вказаними земельними ділянками належним чином не оформлене. Кадастрові номера не присвоювались.

Також немає відомостей які б підтверджували встановлення на місцевості меж вказаних земельних ділянок.

Відповідно до частини п'ятої статті 7 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року (чинного на час прийняття рішення) у постійне користування земля надавалася Радами народних депутатів із земель, що перебували у державній власності громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Статтею 22 цього Кодексу передбачалося, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, заборонялося.

Відповідно до статті 23 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчувалося державними актами, які видавалися і реєструвалися сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Таким чином обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку.

З листа Великобережецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області від 16.06.2017 року № 02-12/591 слідує, що до використання земельних ділянок працівники соціальної сфери села приступили частково, а на даний час не використовують зовсім (а.с.13).

З пояснень представників сторін судом встановлено, що меж земельних ділянок, наданих мешканцям села відповідно до рішення сільської ради від 07 березня 2001 року №114, не встановлювалося, державні акти на право користування земельними ділянками, особами, що були вказані у додатку до рішення не отримувалося, право користування не реєструвалося, плата за землю не вносилась.

Крім того, в судовому засіданні представник позивача пояснив, що згаданий земельний масив обробляється хаотично, частково земля не обробляється, частково обробляється фермерським господарством без жодних законних підстав за усною домовленістю із деякими особами, що були зазначені у додатку до рішення сільської ради від 07 березня 2001 року №114.

З наведеного слідує, що рішення Великобережецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області від 07 березня 2001 року №114 не було виконано громадянами, яких воно стосувалося, а право постійного користування земельними ділянками у цих громадян не виникло.

З наведеного суд приходить до висновку, що у Великобережецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області не було підстав відносити земельну ділянку площею 14,68 г до особистих підсобних господарств громадян, та, відповідно, повідомляти про це відповідача.

Суд звертає увагу на правову позицію наведену у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі № 21-358а13 про те, що системний аналіз норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 Земельного кодексу органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30.07.2015 у справі №822/1129/14 зазначено, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою не свідчить про надання земельної ділянки в користування, оскільки в подальшому проект землеустрою підлягає затвердженню. Тільки після вказаної процедури земельна ділянка буде надана в користування.

Земельний кодекс України не встановлює жодних обмежень щодо надання дозволів на складання проектів землеустрою, крім випадків визначених положенням пункту 7 статті 118 Земельного кодексу України (невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку).

В листі Державного агентства земельних ресурсів України від 14.10.2013 N 22-28-0.17-17842/2-13 зазначено, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, наявність рішень (розпорядження) про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель державної чи комунальної власності не є підставою для відмови іншій особі, у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою органом виконавчої влади чи місцевого самоврядування.

Суд також враховує те, що Великобережецька сільська рада Кременецького району Тернопільської області погодила надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність позивачу із згаданого земельного масиву.

Крім того, суд звертає увагу на те що, Постанова Кабінету Міністрів України № 413 від 07.06.2017 "Про деякі питання удосконалення в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними", на яку посилається Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області в листі №В-5476/0-2190/6-17 від 10.07.2017, не є нормативно-правовим актом, що врегульовує порядок надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної або комунальної власності у користування громадянам, а лише затверджує стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними.

Отже, відповідач, відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України № 413 від 07.06.2017, діяв всупереч наданим Земельним кодексом України повноваженням.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відмови Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області у наданні дозволу ОСОБА_4 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,9500 га для ведення особистого селянського господарства розташованої за межами населеного пункту на території Великобережецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області, не відповідають нормам чинного законодавства, прийняті з порушенням встановлених правил та процедури.

У зв'язку з цим, належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними і скасування відмов Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області щодо відмов у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, що викладені в листах: від 20.03.2017 №В-1483/0-470/6-17, від 10.07.2017 №В-5476/0-2190/6-17, від 18.07.2017 №В-6184/0-2463/6-17

Відповідно до пунктів 2, 4, 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частиною третьою статті 245 КАС України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З'ясувавши характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд дійшов до висновку, що порушене право позивача на отримання обґрунтованого рішення за його заявою має бути відновлено шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву та прийняти рішення відповідно до вимог земельного законодавства.

При цьому, суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача, з урахуванням правової оцінки, наданої судом обставинам у цій справі.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

В частині зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області надати ОСОБА_4 дозвіл на розроблення проекту землеустрою слід відмовити.

Крім того, суд звертає увагу на те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Саме такою є правова позиція Верховного Суду України, викладена 07.06.2016 у справі №820/3507/15.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 (місцепроживання: АДРЕСА_1, 47073) до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (місцезнаходження: вулиця Грушевського, 8 місто Тернопіль, 46000), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Великобережецька сільська рада (місцезнаходження: вулиця Лесі Українки, 34, АДРЕСА_2 47020) ОСОБА_5 (місцепроживання: АДРЕСА_3 47073), ОСОБА_6 (місцепроживання: АДРЕСА_2 47020), ОСОБА_7 (місцепроживання: АДРЕСА_4, 47020) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про відмову ОСОБА_4 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, що знаходяться на території Великобережецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області, площею 1,9500 га., що викладені в листах: від 20.03.2017 №В-1483/0-470/6-17, від 10.07.2017 №В-5476/0-2190/6-17, від 18.07.2017 №В-6184/0-2463/6-17.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, що знаходяться на території Великобережецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області, площею 1,9500 га. з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В частині зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області надати ОСОБА_4 дозвіл на розроблення проекту землеустрою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2018 року.

Головуючий суддя Баб'юк П.М.

копія вірна

Суддя Баб'юк П.М.