Справа № 210/1708/18
Суддя: Сільченко В. Є.
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1708/18
Провадження № 2-а/210/141/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"23" квітня 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Сільченко В. Є.

секретаря судового засідання Семко Н. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти №2 батальйону №3 УПП в м. Кривий Ріг Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.04.2018 року відповідачем винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 239768, відповідно до якої Позивача, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а саме, що останній 01.04.2018 року о 00 год. 01 хв. керуючи т.з. ГАЗ 24 д.н. НОМЕР_1 в Довгинцівському районі м. Кривий Ріг по вул. Дніпропетровське шосе не пред'явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії чим порушив п.2.4. в ПДР України. Однак, зазначені в постанові обставини не відповідають дійсності, т.я. позивач предявив відповідачу для перевірки наявне в нього посвідчення водія, однак відповідач зазначив, що на позивача законодавством покладено обовязок передати в руки відповідачу посвідчення водія. Однак, відповідач позбавив позивача можливості скористуватися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, а також відповідач порушив вимоги, щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений ст. 278, 279 КУпАП. Крім того, позивач вважає, що відсутня сама подія вчинення правопорушення, у звязку з чим просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 239768 від 01.04.2018 р. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП ОСОБА_2.

В судове засідання представник позивача та позивач не зявились, надали до суду заяву про можливість розгляду справи без їх участі.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про перенесення розгляду справи через те, що він отримав ухвалу про відкриття провадження з позовом 16 квітня 2018 року, у відповідності до ст. 162 КАС України, відзив подається в строк встановлений судом, який не може бути менше пятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Розглядаючи по суті клопотання відповідача, суд виходить з наступного:

Адміністративний позов подано з підстав, повязаних з оскарженням постанови про адміністративне правопорушення. Дана категорія справ відноситься до категорії термінових адміністративних справ. Так, відповідно до ст. 268 КАС України, у вказаній категорії справ про подання позову та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - курєром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом звязку.

У відповідності до ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

В даному випадку провадження у справі було відкрито 12.04.2018 року, вставлено строк для подання відзиву до 20 квітня 2018 року та призначено розгляд справи на 23 квітня 2018 року, при цьому відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження та копію позову завчасно мав можливість підготувати відзив у встановлений судом строк, зявитись в судове засідання, проте не скористався нею.

Суд застосовує вимоги ст. 286 КАС як спеціальну норму права, що стосується розділу даної категорії справ та має перевагу перед загальними нормами КАС. Тому, у звязку зі скороченими строками розгляду даної категорії справ, спеціальним, терміновим порядком здійснення провадження в таких справах, суд не може прийняти до уваги заяву відповідача, щодо надання йому 15-ти денного терміну з моменту отримання копії ухвали для надання відзиву до суду, оскільки вказана заява суперечить спеціальним нормам, встановленим для розгляду справ визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 КАС.

Крім того, відповідач у своїй заяві не зазначає про причини своєї неявки в судове засідання, оскільки, як вбачається з його ж заяви, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Отже, у звязку з викладеним, суд визнає, що відповідач не зявився до суду з неповажних причин.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. У звязку з викладеним, суд вважає за можливе здійснювати розгляд адміністративної справи без участі позивача, у звязку з його заявою, та без участі відповідача, у звязку з неповажністю причин неприбуття в судове засідання, про проведення якого останній був повідомлений належним чином, за наявними письмовими матеріалами справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалась.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, суд доходить до висновку про можливість його задоволення, з огляду на наступне:

Судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серія ВР №239768 від 01.04.2018 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП України та прийнято рішення про застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень (а.с. 8).

Згідно вказаної постанови, позивач 01.04.2018 року о 00 год. 01 хв., керуючи транспортним засобом ГАЗ 24 д.н. НОМЕР_1 в Довгинцівському районі м. Кривий Ріг по вул. Дніпропетровське Шосе не предявив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.4 ПДР України.

Надаючи оцінку доводам позивача, суд не погоджується з його твердженнями в частині порушення відповідачем вимоги щодо процедури розгляду справи, передбачених ст.ст.278, 279 КУпАП.

Позивач у справі, стверджуючи, що відповідач незаконно розглянув справу та виніс оскаржувану постанову на місці зупинки транспортного засобу, посилається (зокрема) на рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26.05.2015 № 5-рп/2015.

Суд погоджується з позивачем в тому, що вказане Рішення дійсно регулює правовідносини, що склалися у зв'язку з розглядом даної справи, а тому підлягає застосуванню у даному випадку. Проте, системним тлумаченням висновків даного Рішення у їх взаємозв'язку з діючим законодавством України, суд доходить до протилежного позиції позивача висновку, що вказаним Рішенням позивачу якраз надано право здійснювати розгляд справи та винесення постанови про адміністративне правопорушення на місці його скоєння.

При цьому суд виходить з наступного:

Як зазначено у абз.1 п.2.2 даного Рішення, Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

При цьому, згідно абз.6 п.2.2 цього ж Рішення, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Згідно абз.1 п.2.3 цього ж Рішення, у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. (…) Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Згідно абз.3 п.2.3 вищевказаного Рішення, скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, у вказаному Рішенні Конституційного Суду України прямо зазначається, що КУпАП у ч.ч.1,2 ст.258 КУпАП передбачено ряд випадків, коли справа про адміністративне правопорушення може розглядатися у скороченому (згідно абз.3 п.2.3) порядку безпосередньо на місці його вчинення і такий розгляд не є порушенням прав особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

При цьому, у п.2.2 даного Рішення у переліку статей, за якими може бути проведено розгляд справи у спрощеному провадженні на місці вчинення правопорушення (передбачених ч.ч.1,2 ст.258 КУпАП), не зазначено (зокрема) ст.126 КУпАП, за якою винесено постанову у відношенні позивача.

Однак, суд приймає до уваги той факт, що вказане рішення Конституційного Суду України винесено 26.05.2015 року і, що є очевидним, стосується редакції Кодексу України, яка діяла на момент його винесення, тобто станом на 26.05.2015 року.

При цьому, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року, до ст.258 КУпАП внесено зміни та вказану статтю доповнено ч.2 наступного змісту: "Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі".

Таким чином, суд доходить до висновку, що після винесення вищевказаного рішення Конституційного Суду України, Законом України розширено перелік випадків, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Вказане жодним чином не спростовує та повністю відповідає висновкам Конституційного Суду України, викладеним у абз.1 п.2.3 вказаного Рішення, як в цілому, так (зокрема) і в частині того, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення у спрощеному провадженні зазначено у ч.ч.1,2 ст.258 КУпАП і що їх перелік може бути визначений виключно Законом.

На підстави викладеного, суд доходить до висновку, що позиція позивача з приводу того, що відповідач розглянув справу та виніс оскаржувану постанову на місці скоєння правопорушення з порушенням вимог закону, не відповідає вимогам ч.2 ст.258 КУпАП та правовим позиціям Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року.

З цих же міркувань суд доходить до висновку про необґрунтованість посилання у позовній заяві на порушення відповідачем вимог ст.ст.278, 279, 283 КУпАП, оскільки розгляд справи та накладення стягнення на місці скоєння правопорушення, відповідно до вимог ч.2 ст.258 КУпАП та згідно абз.3 п.2.3 вищевказаного Рішення, відбуваються у скороченому провадженні.

Згідно абз.3 п.2.3. того ж Рішення, скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника (…).

Даючи оцінку твердженням позивача з приводу відсутності події адміністративного правопорушення, суд виходить з наступного:

За приписами п. 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з 2.4 «а» Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Крім того, частиною 1 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже з аналізу вказаних правових норм слідує, що водій зобовязаний предявити водійське посвідчення для огляду та зчитування відповідних даних, а не передавати його патрульному.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 долучив до матеріалів справи диск з відеозаписом, на якому зафіксована подія правопорушення.

Дослідивши відеозапис, наданий позивачем, встановлено, що позивач мав при собі визначені п. 2.1 ПДР документи, неодноразово їх предявляв патрульним поліції на першу вимогу, а патрульний, в свою чергу, фіксував відповідні дані з предявленого посвідчення. Отже, даним відеозаписом підтверджуються доводи позивача щодо відсутності факту події правопорушення та незаконного складення спірної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Крім того, позивач наголошує, що відповідач позбавив його можливості скористуватися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, однак з оглянутого відеозапису встановлено лише факт зупинки транспортного засобу, проте відсутня подія розгляду справи в порядку скороченого провадження, а також момент складання постанови. При цьому суд зауважує, що відповідачем не спростовані жодними доказами зазначені аргументи позивача.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У звязку з викладеним, суд погоджується з доводами позивача щодо відсутності події правопорушення та вважає за можливе прийняти рішення про задоволення позовних вимог.

В порядкуст.139 КАС України, судові витрати віднести за рахунок держави.

У звязку з викладеним, керуючись ст. ст. 9, 72, 77, 242-246, 250, 268, 286 КАС України, ст.ст. 121, 222, 258, 268 КупАП, суд-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Інспектора роти №2 батальйону №3 УПП в м. Кривий Ріг Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 239768 від 01.04.2018 р. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в десятиденний термін з дня його проголошення.

Суддя: В. Є. Сільченко