Справа № 820/3031/17
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Бідонько А.В.

23 квітня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/3031/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Донець Л.О.

суддів: Гуцала М.І. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління ДФС у Харківській області, та Товариства з обмеженою відповідальністю "Красота та Здоров'я" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2018 (суддя Бідонько А.В.), повний текст складено 06.03.18 по справі № 820/3031/17

за позовом Головного управління ДФС у Харківській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Красота та Здоров'я"

про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна та накладення арешту на кошти,

ВСТАНОВИВ:

20.07.2017 року Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Красота та Здоровя» (далі відповідач), в якому просив підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна відповідача, застосованого на підставі рішення начальника позивача від 18.07.2017 року; накласти арешт на кошти, які перебувають на рахунках відповідача, відкритих в банківських установах, шляхом зупинення видаткових операцій на таких рахунках.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2018 року позов задоволено частково.

Накладено арешт на кошти, які перебувають на рахунках, відкритих в банківських установах відповідача.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення в частині відмови у задоволенні позову, та прийняти в цій частині нову постанову, якою задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме: ст.ст. 41, 75, 78, 82 ПК України, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, та в цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх доводів апеляційної скарги, відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме: п.94.2 ст.94 ПК України, «Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 року № 632.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача - підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом позивача від 07.07.2017 року № 2969 призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки відповідача тривалістю 5 робочих днів.

Відповідно до направлення від 10.07.2017 року № №4566, 4567 посадовими особами позивача здійснено вихід за адресою місцезнаходження відповідача для проведення вищезазначеної перевірки.

Відповідачем відмовлено від допуску на перевірку працівників позивача, про що складений акт від 10.07.2017 року №1507/20-40-14-21-0.

Позивачем рішенням від 18.07.2017 року №10297/10/20-40-14-21-16 застосовано умовний адміністративний арешт майна відповідача.

Задовольнивши частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем пропущений встановлений Податковим кодексом строк судової перевірки обґрунтованості рішення про накладення арешту на майно платника податку.

Судом першої інстанції був накладений арешт на кошти відповідача з підстав правомірності вимог позивача про допуск на здійснення перевірки відповідача.

Колегія суддів, розглянувши судове рішення в межах апеляційних скарг сторін, частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З приводу частини позовних вимог про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна відповідача від 18.07.2017 року, то колегія суддів зазначає на таке.

Стаття 94 Податкового кодексу України містить підстави для застосування адміністративного арешту майна.

У відповідності до п. 94.1 ст. 94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

На підставі пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин, зокрема, платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Згідно з п. 94.6 ст. 94 ПК України, керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається:

платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна;

іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

На підставі п.94.10 ст. 94 ПК України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном.

Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Згідно пп.94.19.1 п.94.19 ст.94 ПК України, припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем рішення про накладення арешту на майно відповідача прийнято 18.07.2017 року, тоді як судове рішення датується 01.03.2018 року.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що на час постановлення судового рішення судом першої інстанції припинено адміністративний арешт майна відповідача, оскільки протягом 96 годин судовим рішенням не підтверджено визнання рішення про його застосування обґрунтованим.

В своїй апеляційній скарзі позивач каже про те, що наказ від 07.07.2017 року №2969 є діючим та не скасований, та прийняття позивачем рішення про арешт майна відповідача, у звязку з недопуском відповідачем працівників позивача на перевірку.

Наведені доводи не спростовують висновків суду.

З приводу частини позовних вимог про накладення арешту на кошти відповідача, то колегія суддів вказує на таке.

Відповідно до п. 94.1 статті 94 ПК України встановлено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Пунктом 94.2 ст. 94 ПК України передбачено обставини, за наявності яких може бути застосовано адміністративний арешт майна. Зокрема, відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Згідно з п. 94.4 статті 94 ПК України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно з пп. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 ПК України, арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Відповідно до пп. 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючий орган має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Враховуючи викладені вище норми, колегія суддів зазначає про два види арешту майна залежно від підстав та порядку його застосування:

арешт на кошти та інші цінності платника податків, що перебувають у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу;

адміністративний арешт майна, в тому числі коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом (не виключно обов'язку сплатити податкове зобов'язання), який застосовується за адміністративним або судовим рішенням (залежно від виду майна).

Разом з цим, право у контролюючого органу для звернення до суду з вимогою про застосування арешту коштів на рахунку платника податків виникає, якщо: у платника податків наявний податковий борг; у платника податків відсутнє майно для погашення цього податкового боргу та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Аналогічна правова позиція висловлена постановою Верховного Суду від 06.02.2018 року по справі №813/4401/16.

Позивачем вказується, як на підставу для звернення до суду з позовом про накладення арешту на кошти відповідача, недопуск відповідачем на перевірку.

За вказаних вище обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаної частини позовних вимог, та вважає можливим задовольнити апеляційну скаргу відповідача, та скасувати судове рішення в частині задоволення позову.

Судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а саме: ст.ст.20, 94 ПК України, тому судове рішення в частині задоволення позову підлягає скасуванню, а апеляційна скарга відповідача задоволенню.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Красота та Здоров'я" задовольнити.

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2018 по справі № 820/3031/17 скасувати в частині задоволення позову.

В цій частині прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Головного управління ДФС у Харківській області.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2018 року по справі № 820/3031/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3

Повний текст постанови складено 27.04.2018.