Справа № 815/219/18
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/219/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року м. Одеса

У залі судових засідань № 25

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Донець В.Р.

за участю сторін:

представника позивача - Розенбойма Ю.О. (по довіреності)

представника відповідача - Головінського Д.В. (по довіреності)

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «ВЕСЕЛО-КУТСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулося Приватне акціонерне товариство «ВЕСЕЛО-КУТСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» з позовною заявою до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень № від 31.08.2017 року, № від 31.08.2017 року, № від 20.10.2017 року, № від 20.10.2017 року.

За цією позовною заявою відкрито загальне позовне провадження та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, а позивачу - відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 5 березня 2018 року провадження у справі за позовом ПАТ «ВЕСЕЛО-КУТСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» до Головного управління ДФС в Одеській області в частині скасування податкових повідомлень-рішень № від 31.08.2017 року, № від 31.08.2017 року закрито в зв'язку із відмовою позивача від позову в цій частині.

Ухвалою суду від 19 березня 2018 року закрито підготовче провадження по цій справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Позов та відповідь на відзив на позовну заяву обґрунтовані позивачем тим, що висновок про заниження позивачем показника рядка 2 Декларації «Фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку» не ґрунтується на нормах законодавства та зроблений лише з міркувань податкового органу про відсутність розумних економічних причин здійснення господарської операції позивачем з АПТД «СГ», по операціям з ТОВ «Люкс Кампані» позивачем надані всі первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій, однак відповідачем ці документи не прийняті до уваги, надані відповідачем документи, зокрема, звіт №63 «про рух хлібопродуктів і тари на елеваторах і складах» у позивача відсутні та ним не складалися, а тому висновки податкового органу про не підтвердження повернення позивачем на адресу АПТД «СГ» товару є необґрунтованими.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, з відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач позов не визнає, оскільки перевіркою встановлена відсутність розумних економічних причин здійснення фінансово-господарських операцій, спрямованих не на отримання доходу, а на надання фінансової вигоди АПТД «СГ». Крім того, контрагент позивача - ТОВ «Люкс Кампані» поставив позивачу товар, вирощування та придбання якого для подальшої реалізації позивачу не підтверджено, що підтверджується податковою інформацією по цьому контрагенту, а із Звіту №63 (зберігання врожаю 2015 рік) вбачається відсутність залишків пшениці врожаю 2015 року в кількості 1000 метричних тон, які могли бути повернуті АПТД «СГ». Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши позовну заяву та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приватне акціонерне товариство «ВЕСЕЛО-КУТСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» знаходиться на обліку як платник податків в Роздільнянській ОДПІ ГУ ДФС (Великомихайлівське відділення), є платником податку на додану вартість, основним видом діяльності позивача є післяурожайна діяльність.

ГУ ДФС в Одеській області в період з 29.06.2017 року по 10.08.2017 року проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання податкового, валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року, за результатами якої складений акт перевірки №1076/15-32-14-01/00955294 від 17.08.2017 року (Том І, аркуші справи 30-78).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем, в тому числі, п. 44.1, 44.2 ст. 44, п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2016 рік, 1 квартал 2017 року, на загальну суму 1447170 грн.; п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість за вересень, грудень 2016 року на загальну суму 813084 грн.

На підставі виявлених порушень, ГУ ДФС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 20.10.2017 року, яким позивачу збільшена сума грошового зобов'язанні по податку на прибуток приватних підприємств за податковими зобов'язаннями на суму 1447170 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 361793 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 20.10.2017 року, яким позивачу зменшений розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 813084 грн. (Том І, аркуші справи 82-83).

Позивач не погодився з правомірністю зазначених податкових повідомлень-рішень та звернувся до суду з цим позовом про їх скасування.

З акту перевірки №1076/15-32-14-01/00955294 від 17.08.2017 року вбачається, що підставою для висновків про порушення позивачем положень ст. 44, 134 Податкового кодексу України є відсутність розумних економічних причин здійснення фінансово-господарських операцій спрямованих не на отримання доходу, а на надання фінансової вигоди Агропромисловому торгівельному дому «СГ».

Суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки позивача не обґрунтованими, зробленими на припущеннях та такими, що спростовуються наданими доказами в справі, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до ч. 2 ст. 3, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наданих до суду доказів вбачається, що між ПАТ «ВЕСЕЛО-КУТСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» та Агропромисловим торгівельним домом «СГ» укладені договори поставки від 03 січня 2013 року №01/13ПР, від 04 січня 2013 року №04/01ПР, за якими Агропромисловий торгівельний дім «СГ» зобов'язується поставити позивачу товари, вказані в Специфікації, що є невід'ємним додатком до договору, а позивач зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату. (Том І, аркуші справи 87-89, 118-120). Поставка за цими договорами здійснюється на умовах та в строк, визначений в Специфікації, факт здійснення поставки засвідчується накладною на отримання товару, яка підписується сторонами.

Крім того, між ПАТ «ВЕСЕЛО-КУТСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» та Агропромисловим торгівельним домом «СГ» укладений договір №4/10П на надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом від 04 жовтня 2011 року (Том І, аркуші справи 158-159).

Додатковими угодами №2 від 3 червня 2015 року до договору поставки №01/13ПР від 03 січня 2013 року та від 3 червня 2015 року до договору поставки №04/01ПР від 04 січня 2013 року внесені зміни до договорів поставки, відповідно до яких покупець, незалежно від будь-яких положень Специфікацій, зобов'язується не допускати протягом строку дії Договору виникнення заборгованості за Товар в сумі, яка перевищує 2000000 грн. станом на будь-яку дату строку дії договору.

При цьому, у випадку прострочення оплати відповідної партії товару більш ніж на три банківські дні, покупець зобов'язаний на вимогу продавця сплатити на його користь пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми заборгованості за кожен день прострочення, а у випадку існування станом на будь-яку календарну дату в період дії Договору заборгованості за будь-який отриманий товар (партію товару) в сумі, що перевищує 2000000 гривень, продавець має право додатково до стягнення пені вимагати під покупця сплатити штраф у розмірі суми існуючої заборгованості на день пред'явлення вимоги (Том І, аркуші справи 91-92, 121-122).

В зв'язку із порушенням позивачем строків розрахунків за вищевказаними договорами, Агропромисловим торгівельним домом «СГ» направлені на адресу позивача досудові вимоги про погашення боргу з розрахунками штрафних санкцій: вих. №25 від 20.10.2016 року, вих. №29/1/10 від 26.10.2016 року, вих. №32 від 10.11.2016 року (Том І, аркуші справи 94-96, 124-127, 161-163).

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що за результатами проведених переговорів, як способу досудового врегулювання конфлікту, були досягнуті домовленості щодо зменшення розмірів нарахованих позивачу до сплати сум боргу та борг позивачем сплачений в добровільному порядку з метою уникнення додаткових витрат зі сплати судового збору, витрат на здійснення виконавчого провадження, тощо, про що свідчать відповідні виписки з банку, про які зазначено в акті перевірки.

Відповідач зазначає, що, в даному випадку, відсутня розумна економічна причина здійснення фінансово-господарських операцій, оскільки штрафні санкції значно перевищують суми заборгованості по договорам поставки.

При цьому, жодних заперечень щодо правильності нарахування відповідних сум штрафних санкцій та втрат від інфляції з боку Агропромислового торгівельного дому «СГ» в акті перевірки відповідачем не зазначено.

Відповідно до ч. 1 ст. 42, ст. 49 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємці зобов'язані не завдавати шкоди довкіллю, не порушувати права та законні інтереси громадян і їх об'єднань, інших суб'єктів господарювання, установ, організацій, права місцевого самоврядування і держави. За завдані шкоду і збитки підприємець несе майнову та іншу встановлену законом відповідальність.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п. 6, 20 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом міністерства фінансів України №318 від 31 грудня 1999 року витрати визнаються або зменшення активів або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілення власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. До інших операційних витрат включаються, в тому числі, визнані штрафи, пеня, неустойка.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що витрати, понесені позивачем у вигляді визнаних платником податків штрафів, пені, неустойки за порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання чи неналежне виконання господарських зобов'язань беруть участь у визначенні фінансового результату до оподаткування у відповідності до правил бухгалтерського обліку.

Щодо тверджень відповідача про розумність економічних причин здійснення фінансово-господарських операцій, зазначена обставина не є підставою для зменшення витрат, відповідачем не встановлені порушення при розрахунку штрафних санкцій та суб'єкт господарювання здійснює господарську діяльність, в тому числі, на власний ризик та має сплачувати штрафні санкції в разі неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, однак відповідач не довів правомірність нарахування позивачу грошових зобов'язань за податковим повідомленням-рішенням від 20 жовтня 2017 року №, а тому це рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 20.10.2017 року, суд вважає його також неправомірним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Згідно з положеннями п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податковий кредит складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними, митними деклараціями, іншими документами.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

В акті перевірки позивача податковим органом зроблений висновок про те, що придбана у АПТД «СГ» пшениця в кількості 1000 тон експортована позивачем, а тому вона не могла бути повернута АПТД «СГ», а фактично повернення пшениці в кількості 1000 тон відбулося за рахунок пшениці, придбаної у ФГ «ТУМАНОВЕ», проте у цього підприємства залишки пшениці відсутні та фактично відбулася реалізація пшениці в кількості 1000 тон на адресу АПТД «СГ» без включення до складу податкових зобов'язань суми ПДВ від реалізації пшениці, придбаної у ФГ «ТУМАНОВЕ».

В підтвердження цих обставин відповідач посилається на Звіт №63 (зберігання врожаю 2015 року), з якого вбачається відсутність станом на 21.10.2016 року пшениці врожаю 2015 року в кількості 1000 тон.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «ВЕСЕЛО-КУТСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» та Агропромисловим торгівельним домом «СГ» укладений договір поставки №01062016 від 01.06.2016 року, за яким Агропромисловий торгівельний дім «СГ» зобов'язується поставити та передати у власність, а ПАТ «ВЕСЕЛО-КУТСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» прийняти сільськогосподарську продукцію на умовах, передбачених даним Договором. Згідно п. 2.1 зазначеного договору кількість (вага) та номенклатура товару визначається Специфікаціями на кожну окрему поставку, які є невід'ємними частинами цього договору (Том І, аркуші справи 181-182).

Відповідно до Специфікації №1 до договору поставки №01062016 від 01.06.2016 року позивачу здійснена поставка пшениці 3 класу у кількості 1000 т. на суму 2400000 грн., в тому числі ПДВ - 400000 грн. (Том І, аркуш справи 183).

При цьому, відповідно до додаткової угоди від 15 червня 2016 року до договору №01062016 від 01.06.2016 року сторони дійшли згоди про повернення покупцем та прийняття постачальником товару, поставленого за договором та Специфікацією №1 до договору від 01 червня 2016 року, а саме: пшениці 3-го класу у кількості 1000 тонн, ціною 2400000 грн. (Том І, аркуш справи 184).

Повернення ПАТ «ВЕСЕЛО-КУТСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» пшениці 3-го класу у кількості 1000 тонн, ціною 2400000 грн. Агропромисловому торгівельному дому «СГ» підтверджується накладною на повернення №ВН-0000001 від 23.12.2016 року (Том ІІ, аркуш справи 14).

Таким чином, в даному випадку, реалізації пшениці, придбаної у ФГ «ТУМАНОВЕ», на адресу АПТД «СГ» в грудні 2016 року відсутня, а тому відсутні підстави для нарахування податкових зобов'язань суми ПДВ від реалізації пшениці в грудні 2016 року.

При цьому, позивач не підтверджує оформлення Звіту №63, на який посилався відповідач в акті перевірки, як на доказ виявлених порушень.

Відповідно до п. 85.4 - 85.8 ст. 85 Податкового кодексу України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

При цьому, отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Враховуючи, що позивач не підтверджує наявності Звіту №63, який наданий податковим органом до суду, цей звіт не засвідчений підписом платника податків або його посадовою особою, не скріплений печаткою, доказів отримання цього звіту від позивача, зокрема, опису щодо наданих на запит податкового органу документів, не має, суд не приймає до уваги цей доказ як належний.

Крім того, відповідачем надані і інші докази, які з аналогічних підстав суд не приймає до уваги як належні.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про обставини, зазначені відповідачем в акті перевірки щодо вищевикладених порушень, податковим органом не надані та в акті перевірки не наведені, повернення пшениці позивачем на адресу АПТД «СГ» не спростовано, а тому висновки відповідача щодо цих обставин є не обґрунтованими.

Крім того, позивачем наданий до суду акт планової перевірки АПТД «СГ» №1210/15-32-14-07/30948582 від 6 вересня 2017 року за період з 01.01.2014 року по 30.06.2017 року, в якому відсутні будь-які порушення з приводу повернення пшениці від ПАТ «ВЕСЕЛО-КУТСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» (Том ІІ, аркуші справи 15-62).

Податковий орган в акті перевірки робить висновки про порушення позивачем положень податкового законодавства України з посиланням на те, що «ТОВ «Люкс Кампані» не вирощувало ячмінь в 2016 році та не придбавало ячменю врожаю 2016 року для подальшої реалізації на адресу позивача, а тому факт поставки не підтверджується документально, що виключає можливість включення сум податку на додану вартість по операціям з «ТОВ «Люкс Кампані» до податкового кредиту.

Суд не погоджується з такими висновками відповідача з огляду на наступне.

Під час перевірки позивача податковому органу були надані первинні документи, які підтверджують реальність господарських операцій з придбання товару позивачем у ТОВ «Люкс Кампані», зокрема, договір купівлі-продажу №2 від 08.09.2016 року на придбання позивачем ячменю в кількості 235 тон, видаткова накладна « 11 від 12.09.2016 року, податкова накладна №1 від 12.09.2016 року, до суду надані рахунок-фактура №11 від 12 вересня 2016 року, накладна на отримання товару №11 від 12 вересня 2016 року, товарно-транспортна накладна від 01 вересня 2016 року №1, товарно-транспортна накладна від 01 вересня 2016 року №2, товарно-транспортна накладна від 01 вересня 2016 року №3, транспортна накладна від 01 вересня 2016 року №4, товарно-транспортна накладна від 01 вересня 2016 року №5, товарно-транспортна накладна від 01 вересня 2016 року №6, товарно-транспортна накладна від 01 вересня 2016 року №7, товарно-транспортна накладна від 01 вересня 2016 року №8 (Том І, аркуші справи 228-237).

Суд звертає увагу на ту обставину, що податковим органом не заперечується наявність первинних документів по операціям між позивачем та ТОВ «Люкс Кампані», надання їх під час перевірки, їх належне складання, проведення цих операцій в бухгалтерському обліку, тощо.

У податкового органу як під час перевірки так і під час розгляду справи в суді відсутні будь-які зауваження до наданих первинних документів, в акті перевірки не зазначено про недостатність цих документів для підтвердження господарських операцій, не зазначено які документи ще потрібно надати для підтвердження цих господарських операцій, а тому суд вважає, що позивач підтвердив первинними документами здійснення господарських операцій з ТОВ «Люкс Кампані», правомірність включення сум податку на додану вартість по операціям з цими контрагентом на підставі належним чином оформлених податкових накладних до податкового кредиту.

Відповідач посилається в акті перевірки на відсутність доказів вирощування або придбання «ТОВ «Люкс Кампані» проданого позивачу товару, однак ці обставини не є безперечними доказами порушення позивачем податкового законодавства, відповідачем не надані докази проведення перевірок контрагента позивача, винесення податкових повідомлень-рішень щодо цих порушень «ТОВ «Люкс Кампані».

Суд звертає увагу на те, що сам факт наявності господарських операцій з контрагентом, який порушує податкове законодавство не може тягнути за собою негативні наслідки для платника податків у вигляді зменшення податкового кредиту з податку на додану вартість, оскільки, даних про те, що позивач був обізнаний про такі дії його контрагентів до суду не надано та якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Таку правову позицію неодноразово висловлював в своїх рішеннях Верховний Суд України та схожа позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 року у справі «Булавес» АД проти Болгарії».

Навіть в разі порушення ТОВ «Люкс Кампані» податкового законодавства позивач не може нести відповідальність за дії цього підприємства, якщо податковий орган не доведе обізнаності позивача про такі дії контрагента, узгодженості дій з контрагентом для отримання податкової вигоди, тощо, проте таких доказів відповідачем до суду не надано.

Таким чином, висновки відповідача спростовуються наданими доказами у справі, у позивача є первинні документи в підтвердження правомірності формування податкового кредиту, а відповідачем не доведена нереальність господарських операцій, по яким позивачем сформований податковий кредит.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ВЕСЕЛО-КУТСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати розподіляються відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «ВЕСЕЛО-КУТСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» (67121, Одеська область, Великомихайлівський район, с. Новоборисівка, вул. Леніна, 2, ) до Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) про скасування податкових повідомлень-рішень № від 20.10.2017 року, № від 20.10.2017 року - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 20.10.2017 року.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 20.10.2017 року.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства «ВЕСЕЛО-КУТСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» () сплачений судовий збір у розмірі 39256,72 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 02.05.2018 року.

Суддя Л.І. Свида

.