Справа № 826/25111/15
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року (прийнята в порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деревообробна компанія «РОІК» до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Привалової Євгенії Євгенівни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «РОІК», Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015, Товариство з обмеженою відповідальністю «Деревообробна компанія «РОІК» (далі - позивач, ТОВ «ДК «РОІК») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Привалової Євгенії Євгенівни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «РОІК», Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 21202391 від 08 травня 2015 року, яким проведено державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на адміністративний корпус, що розташований м. Київ, вулиця Ремонтна, будинок 8-А, за суб'єктом: ТОВ «Торговий дім «РОІК», податковий номер 36823755.

Вважає незаконним оскаржуване рішення від 08 травня 2015 року, виходячи з того, що при постановленні оскаржуваного рішення та вчиненні дії з видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно відповідач допустив суттєві порушення цілої низки норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та нерухоме майно та їх обтяжень», інших норм законодавства, норм Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, а також не застосував норми пункту 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2017 року закрито провадження в адміністративній справі №826/25111/15.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2017 року, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2017 року адміністративну справу №826/25111/15 прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2017 року залучено до участі в адміністративній справі Головне територіальне управління юстиції у місті Києві в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Привалової Євгенії Євгенівни (01001, м. Київ, провулок Музейний, 2-Д; ідентифікаційний код 34691374) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 21202391 від 08 травня 2015 року, яким проведено державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на адміністративний корпус, що розташований м. Київ, вулиця Ремонтна, будинок 8-А, за суб'єктом: Товариство з обмеженою відповідальністю«Торговий дім «РОІК», податковий номер 36823755.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду першої інстанції скасуванню з закриттям провадження, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, що 18 листопада 2009 року проведено загальні збори засновників (учасників) ТОВ «Торговий дім «РОІК», на яких представником позивача та представником фізичної особи ОСОБА_3 вирішено створити ТОВ «Торговий дім «РОІК», встановлено та затверджено статутний фонд ТОВ «Торговий дім «РОІК», визначено частки засновників підприємства в статутний капітал.

Рішення загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Торговий дім «РОІК» від 18 листопада 2009 року зафіксовано протоколом №1.

18 листопада 2009 року представником позивача та представником фізичної особи ОСОБА_3 підписано акт оцінки та приймання-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Торговий дім «РОІК» №2, відповідно до якого представник позивача передав у статутний капітал ТОВ «Торговий дім «РОІК» частково свій вклад у вигляді майнового внеску, а представник ОСОБА_3 прийняв до статутного капіталу ТОВ «Торговий дім «РОІК» з подальшою передачею на баланс майно позивача, в тому числі частину майнового комплексу під літерою «А» - адміністративного корпусу загальною площею 2329,7 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ремонтна, буд. 8а, загальною вартістю 11 259 736,68 грн.

23 листопада 2009 року проведено державну реєстрацію юридичної особи - ТОВ «Торговий дім «РОІК».

08 травня 2015 року відповідачем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 21202391, яким право власності на адміністративний корпус загальною площею 2329,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ремонтна, буд. 8-А, зареєстровано за ТОВ «Торговий дім «РОІК», форма власності: приватна, та видано ТОВ «Торговий дім «РОІК» свідоцтво про право власності на вищезазначене нерухоме майно №37322820.

07 вересня 2015 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №43416618 позивачеві стало відомо про прийняття відповідачем вищезазначеного рішення, вважаючи його незаконним позивач звернувся до суду.

Вказане слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не звернув увагу на на те, що дані правовідносини є суто цивільно-правовими, а тому взагалі не підлягають розгляду адміністративними судами в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи; справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Вказані норми права встановлюють, що в порядку адміністративного судочинства захищаються права та інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин. Публічно-правові відносини є складовою частиною правових відносин, які виникають у суспільстві.

Таким чином, до адміністративного суду з адміністративним позовом має право звернутись особа за захистом саме публічного права, свободи чи інтересу у сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів зазначає, що публічно-правовим спором в адміністративному судочинстві є не будь-який спір, у якому однією із сторін є орган публічної адміністрації, а лише той, що випливає із здійснення таким суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій щодо скаржника. Тобто, для наявності такого спору є обов'язковим наявність зв'язку між здійсненням органом влади покладених на нього владних управлінських функцій та порушення прав, свобод чи інтересів фізичної або юридичної особи внаслідок такої реалізації своїх функцій владним органом.

Звернення особи з позовом до суду на захист іншого крім публічного права, свободи чи інтересу, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у даному випадку, спір виник між юридичною особою та її учасником (засновником) з приводу права власності на майно, передане юридичній особі як вклад до статутного (складеного) капіталу.

З огляду на зміст позовної заяви, характеру спірних правовідносин, та обставин встановлених судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку наявний спір, що виникає при врегулюванні договірних відносин, які підлягають врегулюванню на підставі норм Господарського колексу України, в порядку господарського судочинства.

Отже, колегія суддів вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, тому провадження у справі, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, підлягає закриттю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 ГПК України господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, варто виходити з визначень, наведених у ст.1 Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов, як участь у спорі відповідних суб'єктів, наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин.

Оскільки в основі позовних вимог лежать організаційні та майнові відносини, що склалися між суб'єктами щодо певного об'єкта власності, то спір, що виникає з цих правовідносин за участі фізичних осіб щодо приватизації майна, з огляду на його суб'єктний склад та правовий зміст може розглядатися, за наявності для цього підстав, у порядку господарського судочинства. Захист цивільного права, в тому числі права власності, не може здійснюватися поза межами, встановленими чинним законодавством, всупереч приписам законодавства, з порушенням прав інших суб'єктів правовідносин.

Захищаючи свої цивільні права, особа не може ставити питання про зобов'язання іншої особи в судовому порядку до вчинення дій, що суперечать чинному законодавству.

Окрім того, згідно роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин», зокрема, у пунктах 1.5, 1.6 вказано, що підвідомчими господарським судам на підставі пункту 3 частини 1 статті 19 ГПК України є спори між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи та юридичною особою щодо права власності на майно, передане юридичній особі як вклад до статутного (складеного) капіталу.

У тих випадках, коли позивач (засновник, учасник, акціонер, член юридичної особи) одночасно (у межах однієї позовної заяви) заявляє до суб'єкта владних повноважень вимоги, що є похідними від інших вимог у корпоративному спорі, справа підлягає розгляду в господарському суді.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З аналізу вказаних норм права вбачається, що предметом адміністративного позову може бути визнання неправомірними лише тих рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, які безпосередньо впливають на права та обов'язки позивача у сфері саме публічно-правових відносин.

Окрім вище зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні судової юрисдикції щодо вирішення справи суд виходить з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що спір, з метою вирішення якого позивач звернувсь до суду, виник з приводу корпоративних відносин, між юридичною особою та її учасником (засновником) з приводу права власності на майно, передане юридичній особі як вклад до статутного (складеного) капіталу, та не має ознак публічно-правових відносин, у зв'язку з чим спірні правовідносини є господарсько-правовими, а тому не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Тобто, даний позов спрямований на захист прав у сфері господарсько-правових, а не публічно-правових відносинах, що виключає можливість його розгляду та вирішення в порядку адміністративного судочинства.

З аналізу вказаних норм права вбачається, що суд першої інстанції наведеного не врахував та розглянув справу за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Частиною 1 ст. 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, роз'яснивши позивачеві право на звернення з позовом до суду господарської юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у місті Києві - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деревообробна компанія «РОІК» до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Привалової Євгенії Євгенівни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «РОІК», Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення - закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 27 квітня 2018 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб