Справа № 607/7459/16-а
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/1709/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Пліша М.А., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Тернополі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

суддя в суді першої інстанції ОСОБА_2,

час ухвалення рішення: 14:06:14 год.,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УПП в м. Тернополі ДПП про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, серії ПС2 №993897 від 07 липня 2016 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07 липня 2016 року під час його перебування на робочому місці, за адресою бульвар Д.Галицького, 1Б в м. Тернопіль до нього звернувся рядовий поліції ОСОБА_3 щодо службового автомобіля НОМЕР_1, який був розміщений під входом у приміщення за вищевказаною адресою та очікував на завантаження товару. Автомобіль був розміщений в місці, яке не перешкоджає іншим учасникам дорожнього руху та спеціально відведене для заїзду транспортних засобів з метою завантаження або розвантаження товару. З цих підстав позивач стверджує, що порушення правил дорожнього руху він не допускав, а тому його неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення. Крім того, позивач вважає, що оформлення постанови у справі про адміністративне правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення та на місці зупинки його транспортного засобу є грубим порушенням вимог закону та безумовною підставою для скасування постанови про накладення на нього адміністративного стягнення. З цих підстав ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову скасувати, як незаконну та необґрунтовану.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Постанову в справі про адміністративне правопорушення ПС2 № 993897 від 07 липня 2016 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. скасовано. Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 122 КУпАП провадженням закрито у звязку із малозначністю вчиненого правопорушення і застосовано усне зауваження. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована тим, що згідно переглянутих в судовому засіданні матеріалів відеозапису, позивач здійснив зупинку автомобіля "Fiat Doblo" безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території, при цьому унеможливив рух іншого транспортного засобу. При цьому завантаження або розвантаження вантажу не здійснювалось. Доводи позивача з приводу того, що зупинку керованого ним автомобіля він здійснив на території біля службового входу до підприємства, яка спеціально призначена для підїзду автомобілів, які здійснюють завантаження-розвантаження товарів та продукції для підприємства, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки згідно переглянутої відеофіксації не вбачається наявність на вище обумовленій території будь-яких дорожніх знаків, розмітки, табличок чи інших повідомлень, які б інформували водіїв інших транспортних засобів, що рухаються по вказаній території, про заборону зупинки/стоянки в позначеному місці. Також позивачем не долучено до адміністративного позову документів, які б підтверджували його доводи про те, що на момент вчинення адміністративного правопорушення та складання постанови про накладення адміністративного стягнення земельна ділянка за адресою м. Тернопіль вул. Д.Галицького, 1 знаходилась у власності (користуванні) підприємства і на ній була заборонена зупинка/стоянка інших автомобілів.

Щодо посилання позивача на те, що винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу, без складання протоколу про адміністративне правопорушення свідчить про незаконність оскаржуваної постанови, суд зазначає, що згідно ч.3 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Разом з тим, суд першої інстанції зробив висновок, що дане адміністративне правопорушення є малозначним та вважав за можливе, враховуючи особу правопорушника, який до відповідальності притягується вперше, обставини, за яких було вчинено правопорушення та їх наслідки обмежитись усним зауваженням.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити, визнати протиправною та скасувати постанову, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ділянка, на якій була здійснена зупинка автомобіля, не є прилеглою територією, так як найближча проїзна частина знаходиться на відстані приблизно 400 метрів. Також вважає, що інспектором патрульної поліції було порушено вимоги ст.256 КУпАП, а саме не складено протокол про адміністративне правопорушення, що позбавило його права викласти у такому свої заперечення щодо вказаного правопорушення та скористатися правовою допомогою. Вказує на відсутність автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2, якому він нібито перегородив проїзд, та незафіксування факту вчинення адміністративного правопорушення в автоматичному режимі. Також вказує на недотримання форми складення постанови про адміністративне правопорушення та її незаконність у звязку з тим, що така винесена на місці вчинення правопорушення, а отже без її розгляду, тобто з порушенням вимог ст.ст. 258,283 КУпАП.

Відповідач подав до суду заперечення на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно витягу з інформації про зареєстровані на території області події від 07.07.2016 року, 07 липня о 09 год. 23 хв. надійшло повідомлення ОСОБА_4 про те, що по вул. Д.Галицького, 1 йому перекрив виїзд автомобіль "Фіат Добло" (білого кольору).

У звязку з цим, щодо ОСОБА_1 винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення, серії ПС2 №993897 від 07 липня 2016 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом "Fiat Doblo", номерний знак НОМЕР_3, 07 липня 2016 року о 10 год. 05 хв. в м. Тернополі по вул. Д.Галицького, 1 здійснив зупинку безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території, зробив неможливим рух інших транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п. 15.9 (и), 15.10 (а), 15.10 (д) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП. Вказаною постановою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 510 грн.

Як вбачається з письмових пояснень свідків події ОСОБА_5 та ОСОБА_4, 07 липня 2016 року автомобіль "Фіат Добло", номерний знак НОМЕР_3, був припаркований по вул. Д.Галицького, 1 в м. Тернополі з порушенням ПДР України, а саме таким чином, що унеможливлював проїзд іншого автомобіля «Мерседес» державний номерний знак НОМЕР_2 та заважав проходу попри будинок.

Задовольняючи позов у частині скасування постанови про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та застосування адміністративного стягнення в розмірі 510 грн, суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити правопорушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Тому, хоч вина ОСОБА_1 доведена матеріалами адміністративної справи, однак суд вважає, що його дії є малозначними, а тому його слід звільнити від адміністративної відповідальності, а провадження в справі закрити.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 15.9 (и) Правил дорожнього руху України зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідно до п. 15.10 (а, д) Правил дорожнього руху України стоянка забороняється: у місцях, де заборонена зупинка; у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів (п. 15.10 а, д ПДР України).

З доданого до метеріалів справи відеозапису чітко видно, що автомобіль "Фіат Добло" перегородив проїзд іншого автомобіля, чим унеможливив його рух. Згідно з письмовими поясненнями свідка, а саме ОСОБА_4, який відповідно до витягу з інформації про зареєстровані на території області події від 07.07.2016 року повідомив про вчинення адміністративного правопорушення, це був саме автомобіль «Мерседес», номерний знак НОМЕР_3. Тому доводи апелянта щодо того, що автомобіля «Мерседес» на відеозаписі не було, суд до уваги не бере.

Щодо доводів апелянта про те, що його автомобіль не було припарковано на прилеглій території, суд зазначає наступне. Прилегла територія, згідно п.1.10 ПДР України, це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в'їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

В даному випадку, як видно з відеозапису, територія, на якій здійснив свою зупинку автомобіль "Фіат Добло", є саме прилеглою територією у розумінні Правил дорожнього руху України, адже була призначена для виїзду з двору, так як іншого виїзду для автомобіля там не було, у звязку з наявністю зелених насаджень по периметру двору. Таким чином, водій автомобіля "Фіат Добло" зробив неможливим рух іншого транспортного засобу, чим порушив п. 15.10 (а, д) Правил дорожнього руху України.

На заперечення даного факту позивач зазначає, що дана територія не призначена для проїзду інших транспортних засобів, а використовується для завантаження-розвантаження товарів та продукції для підприємства. Проте жодних документів, що підтвердили б факт належності території, на якій здійснив позивач зупинку транспортного засобу, даному підприємству позивач не надав. Також судом згідно переглянутої відеофіксації не вбачається наявність на вище обумовленій території будь-яких дорожніх знаків, розмітки, табличок чи інших повідомлень, які б інформували водіїв інших транспортних засобів, що рухаються по вказаній території, про заборону зупинки/стоянки в позначеному місці.

Щодо доводів позивача відносно його неможливості керувати транспортним засобом, у звязку з тим, що він перебував на своєму робочому місці, то суд вважає, що такі доводи ніяк не спростовують той факт, що позивач здійснив зупинку транспортного засобу в забороненому місці і лише потім попрямував на своє робоче місце. Разом з тим позивач не заперечує факту керування ним автомобілем і на питання чи він керував цим транспортним засобом відповів ствердно.

Відповідно до ч.2 ст.258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно з п.11 ч.1 ст. 23 ЗУ «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Виходячи з вищенаведених норм, патрульний поліції не повинен був складати протокол про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, позивач вказує на те, що він був позбавлений можливості захистити свої права, так як у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються пояснення особи, яка вчинила правопорушення, а такий протокол не було складено.

Щодо наведених доводів суд зазначає, що ч.5 ст.258 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

В даному випадку мав місце зазначений цією нормою виняток, а саме мало місце порушення у сфері дорожнього руху зафіксоване в автоматичному режимі.

Також з відеозапису чітко видно, що патрульний надає позивачеві окремий бланк для викладу ним своїх заперечень для подальшого його долучення як додатку до постанови про адміністративне правопорушення, проте позивач відмовився від наданої можливості.

Щодо посилання позивача на рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-пр/2015, яким визначено поняття «за місцем вчинення адміністративного правопорушення», то таке поняття не має відношення до даної справи, адже нормою ч.4 ст. 258 КУпАП встановлено, що у випадках вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі уповноваженими органами (посадовими особами) постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься саме на місці вчинення правопорушення, а не за місцем вчинення правопорушення.

Також у своїй апеляційній скарзі позивач стверджує, що постанова про вчинення ним адміністративного правопорушення не відповідає вимогам щодо її складення. Проте суд не вбачає в даному випадку порушень вимог, встановлених ст. 283 Кодексу України про адміністративне правопорушення щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про малозначність вчиненого діяння та можливість обмежитись усним зауваженням у відповідності до ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до норм адміністративного процесуального законодавства, чинних на момент прийняття оскаржуваного рішення, суд не мав права визнавати діяння малозначним. Виходячи з цього, суд вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану постанову, вийшов за межі своїх повноважень, а отже дана постанова є незаконною і підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково та ухвалює нове рішення у випадку неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, та порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2016 року у справі № 607/7459/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Управління патрульної поліції у м.Тернополі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_8
ОСОБА_9
Повне судове рішення складено 25.04.2018 р.