Справа № 826/6463/17
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 квітня 2018 року № 826/6463/17

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Добрянської Я.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Корніюк А.В. адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, ОСОБА_2
до третя особаНаціональної поліції України, Департаменту Управління патрульної поліції у м. Києві Міністерство внутрішніх справ України
провизнання бездіяльності протиправною
за участю:

позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представник відповідача 1 - ОСОБА_3

представник відповідача 2 - ОСОБА_4

журналіст - ОСОБА_5

слухачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Національної поліції України, Департаменту Управління патрульної поліції у м. Києві, третя особа Міністерство внутрішніх справ, в якому просила суд визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо захисту моїх законних, конституційних і конвенційних прав і свобод.

Одночасно, до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_2 з позовом до Національної поліції України, третя особа Міністерство внутрішніх справ, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо захисту моїх законних, конституційних і конвенційних прав і свобод.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що внаслідок протиправної бездіяльності Національної поліції України було порушено законні права позивачів як людини і громадянина, позбавлено можливості реалізації свобод , принижено гідність та завдано моральної шкоди.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2017р. об'єднано адміністративні справи № 826/8692/17, № 826/6463/17 в одне провадження та присвоєно об'єднаним справам загальний № 826/6463/17.

Національною поліцією України подано відзив на адміністративний позов, в якому зазначено про те, що позов заявлено до неналежного відповідача, оскільки на Національну поліцію не покладено безпосередній обов'язок з охорони публічного порядку, так як систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Реалізація повноважень поліції на території міста Києва покладається на Головне управління Національної поліції у м. Києві та Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції. Також зазначає, що позивачами не надано належних та допустимих доказів порушення їх прав та доказів на підтвердження протиправної бездіяльності Національної поліції України.

Департаментом патрульної поліції подано заперечення на адміністративний позов, в якому зазначається, що права та інтереси позивачів порушені не були, а позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів як на підставу своїх вимог та заперечень щодо бездіяльності Національної поліції України, оскільки працівниками поліції було вжито всіх можливих та необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів позивачів.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні подані учасниками справи документи і матеріали, заслухавши їхні пояснення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 09.05.2017р. о 07 год. 46 хв. на телефонну лінію поліції « 102» надійшов виклик ОСОБА_1 щодо намагання невідомих осіб проникнути у її помешкання за адресою АДРЕСА_1.

Вищезазначений виклик був прийнятий черговою частиною Оболонського управління поліції Головного управління НП в м. Києві та зареєстрований в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події за № 27646.

09.05.2017р. о 07 год. 48 хв. оперативним черговим телефонної лінії « 102» вказаний виклик було передано для реагування екіпажу Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції ї «Форт - 0552», який прибув на місце події о 07 год. 52 хв.

В подальшому були зареєстровані виклики поліції о 07 год. 49 хв., 08 год. 03 хв., 08 год. 07 хв. та 08 год. 10 хв. на місце виклику також було скеровано екіпажам Управління патрульної поліції ДПП НПУ «Форт-0519» та «Форт-0503».

В подальшому позивачка здійснила нові виклики поліції за наведених вище підстав об 11 год. 21 хв., 11 год. 26 хв., 11 год. 52 хв. та 12 год. 18 хв., на адресу ОСОБА_1 було направлено екіпажі Управління патрульної поліції ДПП НПУ «Форт-0552», «Форт-0506»

Всі зазначені виклики були отримані Оболонським УП ГУНП в м. Києві та зареєстровані в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень, шляхом їх приєднання до первинної заяви № 27672.

За наслідками подій, що відбулися 09.05.2017р. поліцейськими УПП було підготовлено зведений рапорт, який направлено до Оболонського УП ГУНП в м. Києві для вжиття заходів відповідно до вимог ст. 214 КПК.

Як зазначають відповідачі, по прибуттю за викликом поліцейськими було встановлено, що на місці події, на поверсі місцезнаходження квартири позивачки перебувала група молодих людей до 30 осіб, без ознак приналежності до будь-якої з політичних партій або громадського руху, які розмовляли один з одним та не вчиняли жодних дій, які можна розцінити, як протиправне посягання на особу позивачки та її майно. Вказані особи ніяких активних дій не вчиняли та громадський спокій не порушували.

Також, 09.05.2017р. на телефонну лінію « 102» о 08 год. 22 хв. та о 08 год. 30 хв. звернувся ОСОБА_2 з повідомленням про те, що за адресою: АДРЕСА_2 невідомі особи проникли до помешкання заявника, а також перекрили дорогу.

09.05.2017р. на телефонну лінію « 102» о 08 год. 35 хв. звернулася гр. ОСОБА_9, яка вказала, що за вищевказаною адресою 15 невідомих молодих чоловіків, в темному одязі повідомили, що з боку партії ОСОБА_1 намічаються провокації; п'ятеро чоловіків, піднялись на 8 поверх, де мешкає ОСОБА_2 - заступник голови Прогресивної соціалістичної партії України.

На вказані виклики оперативним черговим по місту Києву направлено екіпаж патрульної поліції № 0614, який підтвердив отримання виклику о 08 год. 34 хв. та прибув на місце події о 08 год. 40 хв.

З рапорту, яким лейтенант поліції ОСОБА_10 доповідав про вказану подію начальникові УПП у м. Києві ДПП вбачається, що працівниками екіпажу № 0614 було вжито необхідних заходів з метою запобігання правопорушення та відібрано заяву і пояснення у заявника ОСОБА_2, які у подальшому передано до Печерського УП ГУНП у м. Києві для реагування.

Позивачі, вважаючи, що внаслідок протиправної бездіяльності Національної поліції України були порушені їх права, свободи та законні інтереси, звернулись до суду.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам та поясненням представників сторін, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про національну поліцію України", Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ст. 2 Закону України "Про національну поліцію України", завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про національну поліцію України", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Одночасно, згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про національну поліцію України", поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 7 Закону України "Про національну поліцію України", під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

У разі виявлення таких дій кожен поліцейський зобов'язаний негайно вжити всіх можливих заходів щодо їх припинення та обов'язково доповісти безпосередньому керівництву про факти катування та наміри їх застосування. У разі приховування фактів катування або інших видів неналежного поводження поліцейськими керівник органу протягом доби з моменту отримання відомостей про такі факти зобов'язаний ініціювати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності.

У разі виявлення таких дій поліцейський зобов'язаний повідомити про це орган досудового розслідування, уповноважений на розслідування відповідних злочинів, вчинених поліцейськими.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України "Про національну поліцію України", поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов'язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до п. 4, 5, 10, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про національну поліцію України", поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров'ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події;вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 Закону України "Про національну поліцію України", систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

У складі поліції функціонують:

1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про національну поліцію України", територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Згідно з ст. 29 Закону України "Про національну поліцію України", поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.

Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним.

Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України.

Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам.

Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди.

Обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції.

Поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі наголошували на тому, що група невідомих осіб 09.05.2017р. намагалась проникнути до житлових приміщень, де перебували позивачі. За заявами позивачів на місця подій прибули екіпажі поліції.

На пропозицію працівників поліції написати заяву про вказану подію ОСОБА_1 відмовилась, не відчиняючи двері квартири, не виходячи з неї. Як пояснила позивачка, що не виходила із квартири із-за страху завдання шкоди її здоров"ю невідомими особами, так як стіни під"їзду та двері розписані провокуючими гаслами.

З матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами, що на момент прибуття працівників поліції до позивачів, протиправні дії, спрямовані на порушення їх прав, свобод та законних інтересів з боку осіб, які знаходились біля їх житла, не вчинялися.

Щодо провокуючих гасел на стінах під"їзду та дверях квартир, спроби вибивати двері у квартирі ОСОБА_2 , як стверджували позивачі, були вчинені невідомими особами, що перебували у під"їзді, не знайшло свого підтвердження, так як доказів на вчинення цих дій зазначеними особами, не надано до суду. А тому, суд не може їх брати до уваги при встановленні факту визнання бездіяльності Національної поліції України протиправною. Оскільки підчас перебування працівників поліції на місцях виклику, зазначене не відбувалося.

Посилання ОСОБА_1 на те, що працівники поліції прибули за викликом лише через півгодини спростовується доказами, наявними в матеріалах справи, а саме, копіями електронних рапортів. (а.с. 160-163) про прибуття працівників поліції на місце події о 07 год. 50 хв.

Доводи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що працівниками поліції протиправно не встановлено охорону для забезпечення їх безпеки, суд також вважає необґрунтованими, оскільки, як зазначено раніше, на момент прибуття працівників поліції жодних протиправних дій з боку осіб, які перебували біля їх квартир не вчинялось, а отже відсутні підстави для застосування такого заходу.

Також, суд зазначає, що, як вбачається з відеозапису наявного в матеріалах справи, поліцейськими було проведено профілактичну бесіду з особами, які перебували біля квартири ОСОБА_1 з метою уникнення конфліктних ситуацій та запобігання порушення її прав, свобод чи законних інтересів. (а.с. 70)

Посилання позивачів на те, що працівники поліції допустили бездіяльність, суд вважає помилковими та необґрунтованими, оскільки, на думку суду, протиправній бездіяльності передує обов'язок відповідачів до вчинення конкретних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України роз'яснив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Відповідно до п. 8, 9 ч. 1 ст. 4 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Отже, під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав, свобод та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення її прав, свобод чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстави для задоволення позову відсутні.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у чинному законодавстві України право на судовий захист, передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Отже, наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто внаслідок певних дій, рішень чи бездіяльності було порушено його права, свободи чи законні інтереси.

Позивачі не зазначають, які саме обов'язки не були виконані відповідачами, а абстрактно посилаються на свої права, свободи, законні інтереси, які регламентовані національним та міжнародним законодавством.

Більше того, якщо порушення прав, свобод та законних інтересів є дійсним, а не уявним, то їх порушення внаслідок протиправної бездіяльності відповідачів мало спричинити несприятливі, негативні наслідки для позивачів. Належних та допустимих доказів на підтвердження настання таких наслідків для позивачів до суду не надано.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду цієї справи, суд не надає правову оцінку діям осіб, які перебували біля житла позивачів на момент прибуття працівників поліції, діями яких могла бути завдана шкода правам, свободам, законним інтересам позивачів, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, в подальшому позивачі звернулись до поліції і за фактом даних подій було відкрито кримінальне провадження.

Отже, правова оцінка дій таких осіб та встановлення факту наявності/відсутності в їх діях складу кримінального правопорушення буде встановлена в ході досудового розслідування та судового розгляду в межах кримінального провадження.

Також, суд зазначає, що незважаючи на те, що під час розгляду справи в якості відповідача було залучено Департамент Управління патрульної поліції у м. Києві, позивачі не уточняли свої вимоги та до цього відповідача їх не пред'являли.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що факти порушення прав, свобод, законних інтересів позивачів внаслідок протиправної бездіяльності Національної поліції України, як центрального органу управління поліцією, не знайшли підтвердження в ході судового розгляду цієї справи. Так як екіпажі поліції прибули на місця виклику позивачів з метою забезпечення правопорядку та прав громадян при необхідності. Проте позивачі з своїх помешкань не виходили, а з людьми, які були за адресами проживання позивачів, була проведена профілактична бесіда, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції не було зафіксовано факту спричинення чи намагання спричинити шкоду. А відтак, на думку суду, працівники поліції діяли в межах закону та відповідно своїх повноважень, наданих державою та чинним законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки наданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська

Повний текст рішення виготовлений 27.04.2018р.