Справа № 826/17862/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 квітня 2018 року № 826/17862/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС-Фарма»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАС-Фарма» (далі також - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі також - відповідач ), в якій просить суд про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 29.09.2017 (далі - ППР № від 29.09.2017).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.01.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 826/17862/17, зобов'язано відповідача подати відзив на позовну заяву, позивачу надано термін для подачі відповіді на відзив.

Відповідно до статей 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства у формі спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пояснень в позовній заяві та Відповіді на Відзив відповідача, позивач обґрунтовує позивні вимоги тим, що відповідачем винесено протиправне податкове повідомлення-рішення, що оскаржується, адже посадовими особами контролюючого органу не доведено факту не оприбуткування та заниження доходів позивача, а виручка за досліджуваний період була своєчасно зарахована на банківський рахунок позивача, а тому жодних протиправних дій з боку позивача та шкоди Державному бюджету з боку ТОВ «ТАС-Фарма» не завдано.

Представник відповідача у Відзиві на позовну заяву, зазначає, що під час перевірки контролюючий орган виявив не оприбутковані та неповністю оприбутковані кошти та відповідно до ст. 54 Податкового кодексу України до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції, а тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Згідно з частиною восьмою ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що Головним управлінням ДФС у Київській області на підставі наказу від 31.08.17 №1563 Про проведення фактичних перевірок та згідно з Направленнями на перевірку від 12.09.2017 № 5013 та № 5014, проведено фактичну перевірку ТОВ «ТАС-Фарма» (код 16280214), аптеки, розташованої за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вул. Соборна, буд. 160-В, за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 13.09.2017 №2374/1000/14/16280214.

На підставі зазначено Акту фактичної перевірки винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 29.09.2017 № .

ТОВ «ТАС-Фарма», скориставшись своїм правом на адміністративне досудове оскарження, відповідно до ст. 56 ПК України, оскаржив вказане ППР від 29.09.2017 № до Державної фіскальної служби України та клопотав про відкритий розгляд справи з залученням уповноваженого представника Ради бізнес-омбудсмена, докази чого містяться в матеріалах справи.

Але Рішенням ДФС України № 25138/6/99-99-11-03-01-25 від 03.11.2017 року про продовження строку розгляду скарги та призначено розгляд скарги у закритому засіданні на 16.11.2017.

Рішенням про результати розгляду скарги № 29955/6/99-99-11-03-01-25 від 14.12.2017 ДФС України залишила оскаржуване ППР без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням від 29.09.2017 № , вважаючи його протиправним, позивач звернувся із вказаним адміністративним позовом до суду.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до пп. 62.1.3 п. 62.1 ст.62 Податкового кодексу України (в редакції станом на час призначення перевірки) податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п.75.1. ст.75 Податкового кодексу України контролюючи органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп.75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п.80.1, 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з передбачених підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій.

В даному випадку фактична перевірка проведена на підставі наказу від 31.08.2017 №1563 Про проведення фактичних перевірок та згідно з Направленнями на перевірку від 12.09.2017 № 5013 та № 5014, оформлена Актом фактичної перевірки від 13.09.17 р. №2374/1000/14/16280214, з питань дотримання вимог законодавства щодо використання реєстраторів розрахункових операцій, ведення касових операцій.

Щодо оскаржуваного рішення по суті суд зазначає наступне.

Згідно ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з приймання готівки для подальшого переказу; фіскальний звітний чек - документ встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій, що містить дані денного звіту, під час друкування якого інформація про обсяг виконаних розрахункових операцій заноситься до фіскальної пам'яті; денний звіт - документ встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій, що містить інформацію про денні підсумки розрахункових операцій, проведених з його застосуванням.

Відповідно до частини першої ст. 3 вказаного Закону суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: 1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; 3) застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, з додержанням встановленого порядку їх застосування.

Згідно п. 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.04 р. №637 (втратила чинність на підставі Постанови Національного банку України №148 від 29.12.17р., була чинна станом на час проведення перевірки), готівкові розрахунки - платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна; готівкова виручка (виручка) - сума фактично одержаних готівкових коштів від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) і позареалізаційні надходження; оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій; реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, у якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій під час продажу товарів (надання послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг).

Відповідно до п. 2.6 Положення уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Згідно п. 2 р. І Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.06.16 р. №547, Z-звіт - денний звіт з обнуленням інформації в оперативній пам'яті та занесенням її до фіскальної пам'яті РРО.

Відповідно до висновку в Акті перевірки, контролюючим органом встановлено не оприбуткування позивачем готівкових коштів на загальну суму 8 665, 68 грн. в Книзі обліку розрахункових операцій, а саме: не здійснено в повній сумі їх фактичних надходжень в графі 5 розділу 2 КОРО № на підставі фіскального звіту № 223 від 11.09.2017 у сумі 1 747, 80 грн. та № 224 від 12.09.2017 у сумі 2 634,38 грн.; в графі 5 розділу КОРО № /2 на підставі фіскального звіту № 226 від 12.09.2017 у сумі 1 561,83 грн. ( 5 944,01 грн.) та неповне оприбуткування готівкових коштів прибутковий касовий ордер на суму 2 721,67 грн. не складався в касовій книзі.

На підставі Акту фактичної перевірки прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 29.09.17 р. №, яке винесено саме за порушення п. 2.6. глави 2 Положення №637.

Згідно п. 6 р. ІІІ Порядку внесення чи видача готівки з місця проведення розрахунків повинні реєструватись через РРО з використанням операцій "службове внесення" та "службова видача", якщо такі внесення чи видача не пов'язані з проведенням розрахункових операцій. Крім того, операція "службове внесення" використовується для реєстрації суми готівки, яка зберігається на місці проведення розрахунків на момент реєстрації першої розрахункової операції, що проводиться після виконання Z-звіту.

Згідно з абз.1-3 п.2 пп.6 розділу 3 Порядку реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.06.16 р. №547, на кожному місці проведення розрахунків повинна використовуватися окрема розрахункова книжка з книгою ОРО, на яку вона зареєстрована;

при проведенні розрахункової операції заповнюється спочатку корінець, потім відривна частина розрахункової квитанції (за винятком квитанцій, де вартість товару (послуги) зазначена попередньо шляхом проштамповування чи друкарським способом), при цьому вказані в корінці та у відривній частині суми розрахунків повинні бути ідентичними;

відривна частина відокремлюється від корінця по лінії відриву та видається покупцеві чи особі, яка отримує кошти (у разі здійснення операції видачі), не пізніше завершення розрахункової операції.

Відповідно до пояснень в позовній заяві та згідно з Поясненнями ОСОБА_2, які вона надала уповноваженій особі контролюючого органу, позивач визнає, що записи до книги обліку розрахункових операцій даних Z-звіту були несвоєчасно внесені у зв'язку з відсутністю завідуючої аптеки на робочому місці. Також в поясненнях зазначено, що фармацевт була нещодавно призначена на посаду та не мала практичного досвіду щодо ведення КОРО.

Фармацевт не надала до перевірки наявні видаткові та прибуткові накладні у зв'язку з тим, що вони знаходились в сейфі структурного підрозділу, але перевіряючим було надано супровідні відомості щодо виручки зазначеної в Акті перевірки з підтвердженням того, що вона була здана в банк.

Але, не зважаючи на надані пояснення та документи, що підтверджують здачу виручки позивача до банку, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.09.17 №, згідно якого на позивача накладено штраф у розмірі 43 328, 4 грн. на підставі п.54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України і аб. 3 ст. 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.95 р. №436/95.

Відповідно до матеріалів справи, суд встановив, що згідно з Наказом ТОВ «ТАС-Фарма» № 01/01/17 від 01.01.2017, останній уповноважив завідувача аптеки № 118, за адресою: м. Ірпінь, вул. Соборна, 160-В, підписувати документи та приймати та видавати готівку замість керівника підприємства та головного бухгалтера.

Відповідно до копії сторінки 206 КОРО від 11.09.2017, в якій зазначено, що залишок на початок дня становив 7 955,77 грн. також описані суми видатків та вказано, що залишок на кінець дня становив 4 588,05 грн.

Згідно з копіями Видаткових касових ордерів від 11.09.2017 та Прибуткових касових ордерів від 11.09.2017, простежується рух коштів із зазначенням кількості розмінних монет.

Також позивач надав копію супровідної відомості до сумки з готівкою № 312/2 від 11.09.2017 на суму 7 737,19, що свідчить про внесення вказаної суми до банку.

Відповідно до копії сторінки 207 КОРО від 12.09.2017, в якій зазначено, що залишок на початок дня становив 4 588,05 грн., також описані суми видатків та вказано, що залишок на кінець дня становив 4 414,79 грн.

Згідно з копіями Видаткових касових ордерів від 12.09.2017 та Прибуткових касових ордерів від 12.09.2017, простежується рух коштів із зазначенням кількості розмінних монет.

Також позивач надав копію супровідної відомості до сумки з готівкою № 312/1 від 12.09.2017 на суму 4 369,47 грн., що свідчить про внесення вказаної суми до банку, про що є докази в матеріалах справи.

Відповідно до копії сторінки 208 КОРО від 13.09.2017, в якій зазначено, що залишок на початок дня становив 4 414,79 грн., також описані суми видатків та вказано, що залишок на кінець дня становив 7 625,10 грн.

Згідно з копіями Видаткових касових ордерів від 13.09.2017 та Прибуткових касових ордерів від 13.09.2017, простежується рух коштів із зазначенням кількості розмінних монет.

Та на підставі копії супровідної відомості до сумки з готівкою № 312/2 від 13.09.2017 на суму 4 196,21 грн., що свідчить про внесення вказаної суми до банку, про що є докази в матеріалах справи.

Зважаючи на зазначене, судом встановлено, що факт оприбуткування виручки позивачем відбувся, а відповідні суми були передано до Банку.

Абзацом першим пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року N 637 визначено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Як підставою для застосування штрафних санкцій відповідач послався на абз.3 ст.1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12 червня 1995 року N 436/95, яким встановлено, що за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки застосовується штраф у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Частиною другою ст.19 Конституцій України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина друга ст.6 Конституції України передбачає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Стаття 8, зокрема, частина друга Конституції України говорить, що Конституція України має найвищу юридичну силу.

Частина друга ст.58 Конституції України, визначає, що «ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавались законом як правопорушення».

Це означає, що встановлення штрафних санкцій за правопорушення і визначення, які діяння визнаються правопорушенням у підзаконних нормативно-правових актах, зокрема в Указі Президента №436/95 від 12.06.1995 року «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулюванням обігу готівки» суперечить чітким положенням норми частини другої ст.58 Конституції України.

Указ Президента України №436/95 від 12.06.1995 року не є законом, не прирівняний у своєї юридичній силі до сили дії Закону, тому будь яке застосування даного Указу є порушенням основоположних норм Конституції, які є нормами найвищої юридичної сили і є нормами прямої дії.

На час прийняття оскаржуваного рішення у чинному законодавстві України існує спеціальний Закон, який регламентує порядок ведення готівкових розрахунків у національній валюті України і оприбутковування готівки у касі Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами).

Як вбачається з оскаржуваного повідомлення - рішення, до позивача застосовані штрафні санкції встановлені абз.3 ст.1 Указу Президента України, тобто відповідач притягає підприємство до відповідальності за порушення, склад та санкція якого визначені у підзаконному нормативно-правовому акті, а саме Указі Президента України.

Так Указ Президента України №436/95 від 12.06.1995 року «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулюванням обігу готівки» прийнятий 1995 року .

З 28 червня 1996 року на території України діє новий правовий порядок, запроваджений новою Конституцією України.

Новий правовий порядок передбачає з 28 червня 1996 року, що виключно законами України визначаються правові засади і гарантії підприємництва (п.8 ч.1 ст.92 Конституції).

Відповідно до п.1 Перехідних положень Конституції України (редакції 1996 року) Закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Також одним із законів, що визначає правові гарантії підприємництва є Господарський Кодекс України від 16.01.2003 року №436, який набув чинності 01.01.2004 року. Та з 01.01.2004 року в Україні діє правовий режим здійснення господарської діяльності, при якому (ч. 1 ст.239 ГПК) органи державної влади …. відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання адміністративно-господарські санкції, в тому числі-адміністративно-господарський штраф, інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Тобто законодавець послідовно визначає, що санкції за порушення правил господарювання встановлюються виключно Законами України, і виключення у даному випадку для Указів Президента не передбачені.

Стаття 241 Господарського Кодексу України підтверджує попередній висновок суду.

Згідно із частиною першою ст.241 Господарського Кодексу України адміністративно-господарський штраф це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлений правил здійснення господарської діяльності.

Частина 2 цієї статті вказує, що перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Адміністративно-господарський штраф може застосовуватися у визначених законом випадках одночасно з іншими адміністративно-господарськими санкціями передбаченими ст.239 цього Кодексу (ч.3 ст.241 ГПК України).

Таким чином відповідачем застосовано норми матеріального законодавства, які не підлягали застосуванню, внаслідок чого помилково застосований штраф.

Відповідно до принципу законності, визначеному частиною четвертою ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Частина друга ст.58 Конституції України визначає, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Зважаючи на вищевикладене оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню для захисту порушених прав.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 76, 77 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Твердження позивача щодо обставин оприбуткування вказаної суми готівки підтверджується належними та достатніми доказами, щодо яких відповідачем не надано заперечень та пояснень щодо неврахування вказаної інформації під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин суд вважає висновок Акту перевірки безпідставним та необґрунтованими застосування до позивача штрафних санкцій згідно аб. 3 п. 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", згідно якого у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Відповідно до частини першої ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням частини першої ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України та зважаючи на наявність в матеріалах справи платіжного доручення № 12627 від 26.12.2017 суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600,00 грн. з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79,139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС-Фарма» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 29.09.2017.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС-Фарма» () понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600,00 (одна тисяча шістсот гривень).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАС-Фарма», 02140, м. Київ, вул. О.Мішуги, 3 В, літера А, ;

Відповідач: Головне управління ДФС у м. Києві, 04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, .

Суддя Л.О. Маруліна