Справа № 2034/2-а-1718/10
Суддя: Козирєва Г. М.
Дата ухвалення: 2010-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2 -а-1718 /2010 рік
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2010 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді - Козирєвої Г.М.

при секретарі Смалюк О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Покотилівка адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації, Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про зобовязання призначення недоотриманих сум соціальних виплат,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в жовтні 2009 року звернувся до суду з позовом про зобовязання відповідачів призначити, недоотримані суми соціальних виплат, посилаючись на те, що він є інвалідом другої групи, віднесений до першої категорії осіб, після участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і, відповідно до ст. 48 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на отримання щорічної суми на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат, проте управлінням праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації допомога йому виплачувалась у значно менших розмірах.

Крім того, позивач зазначив, що він також має статус інваліда війни, оскільки інвалідність повязана з перебуванням на військовій службі і, відповідно до ч.5ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, має право на отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомоги в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, проте відповідачем ця допомога теж виплачувалася йому у значно менших розмірах, чим передбачено зазначеним Законом.

Тому просив зобовязати відповідачів призначити йому недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення за 2008-2009 роки та щорічну разову грошову допомогу за 2008- 2009 роки.

Відповідачі до суду не зявилися, однак надали свої письмові заперечення, де зазначили, що призначення та виплата щорічної разової грошової допомоги позивачу згідно ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» проведено у 2008 - 2009 роках - у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком як інваліду другої групи в межах коштів, виділених Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги. При цьому розрахунки здійснено виходячи з мінімальних розмірів пенсії за віком, встановлених постановою КМУ №1 від 03 січня 2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», зі змінами, внесеними постановою КМУ № 279 від 13 березня 2002 року «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вважають, що збільшення мінімального розміру пенсій, передбачених цими постановами, не застосовується для визначення розмірів надбавок, підвищень та інших доплат до пенсії, а пунктом 3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацем першим частини першої статті 28 застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Що стосується щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, то фінансування витрат, повязаних з реалізацією Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснюється за рахунок державного бюджету. Головним розпорядником коштів є Міністерство праці та соціальної політики України. Нарахування та виплата цієї допомоги позивачу здійснена згідно п.5 ст.51 Бюджетного кодексу України, де зазначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановленими затвердженими кошторисами, а також відповідно до визначеного Кабінетом Міністрів України порядку, рішення якого є обовязковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом війни II групи та віднесений до першої категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.2, 3, 4). Тому на підставі ст.ст.12-15 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту має право на отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомоги в кратному розмірі мінімальних пенсій за віком за 2008- 2009 роки як інвалід II групи - у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення від 19.02.1010 року № 476, ОСОБА_1 ці виплати здійснено: за 2008 рік - у квітні 2008 року у сумі 400,00 грн; за 2009 рік - у квітні 2009 року у сумі 430,00 грн.

З 01.01.2008 року по 22.05.2008 року ці конкретні розмірі грошової допомоги до 5 травня були встановлені Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Таким чином, органи соціального захисту населення, здійснивши у зазначений період виплату позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірах, встановлених законом про державний бюджет на відповідний рік, правомірно діяли, на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України, а враховуючи разовий характер цих виплат, в момент їх здійснення особа реалізувала своє право на їх отримання, і як наслідок, у органу соціального захисту населення припинився обовязок щодо їх виплати.

Отже, з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року органи соціального захисту населення не мали повноважень здійснювати зазначені виплати у розмірах, встановлених частинами 5 статей 12-15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки протягом цього часу положення базових законів не діяли.

Застосування законодавства України у такий способ ґрунтується на висновках Конституційного Суду України, наведених в мотивувальній частині рішення від 03.10.1997 року №4-зп, який у п.3 зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайно є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше.

Тому в задоволенні позовних вимог щодо зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2008 рік повинно бути відмовлено.

Що стосується вимог позивача про донарахування цих виплат йому за 2009 рік, то вони підлягають задоволенню, оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» дію ст.ст.12-15 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту зупинено не було, конкретні розмірі грошових доплат до 5 травня встановлено теж не було. Тому в цей період грошова допомога до 5 травня позивачу повинна бути начислена та виплачена у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком за базовим законом.

За ст.54 Закону України «Про Державний бюджет на 2009 рік» встановлено, що у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, встановлено в розмірах, що діяли у грудні 2008 року.

З 1 жовтня 2008 року прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, складає 498,00 грн. Таким чином, за 2009 рік позивачу повинно бути донараховано щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у сумі 3554,00 грн. (498,00 х8=3984,00 - 430,00=3554,00 грн.).

За змістом ч.І ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Інший нормативно- правовий акт, який би визначав цей або встановлював інший розмір, відсутній.

При розгляді цієї справи суд не бере до уваги положення частини третьої ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацем першим цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання щорічної допомоги у розмірі, визначеному Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Крім того, суд відхиляє посилання органів соціального захисту населення на відсутність коштів щодо забезпечення виплати щорічної допомоги у таких розмірах, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобовязань, покладених відповідним Законом України та спрямованих на соціальний захист громадян.

Стаття 46 Конституції України гарантує громадянам право на соціальний

захист.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Крім того, згідно ч.ч.З та 4 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Також, ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991р. №796-ХІІ визначено соціальний захист цих осіб та встановлено, що розмір щорічної допомоги інвалідам 2-ої групи на їх оздоровлення виплачується у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. При цьому, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати (абзац 7 частини 4 статті 48 Закону України ).

Згідно зазначеної вище довідки, та довідки Харківського обласного центру по нарахуванню і виплаті допомоги та контролю за призначенням і виплатою пенсій (а.с.7), позивачу виплачено компенсації на оздоровлення як інваліду ЧАБС 2 групи І категорії: за 2008 рік - у липні 2008 року у сумі 120,00 грн.; за 2009 рік - у лютому 2009 у сумі 120,00 грн.

Законом України Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, а саме пп.11 п.28 розділу 2, стаття 48 Закону України Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щодо розміру та порядку виплати щорічної допомоги на оздоровлення викладена в новій редакції.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року зазначене положення Закону України Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України було визнано неконституційним.

У 2009 році Законом України «Про Державний бюджет на 2009 рік» дію положень ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щодо розміру виплат щорічної допомоги на оздоровлення зупинено не було і конкретних розмірів цих виплат встановлено не було.

Тобто, з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року ці конкретні розміри допомоги на оздоровлення були встановлені Законом України «Про Державний бюджет України на

2008рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

З 22.05.2008 року ст.48 зазначеного Закону була діючою, органи соціального захисту населення повинні були здійснювати виплату щорічної допомоги на оздоровлення позивачу у липні 2008 року та у 2009 році в порядку та розмірах, визначених базовим законом, а не постановами Кабінету Міністрів України.

Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат, законів України про державний бюджет України, якими визначались мінімальні розмірі заробітних плат, не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 Закону №796-ХІІ.

Згідно ст.59 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік і про внесення змін до деяких законодавчих актів України» з 1 квітня 2008 року мінімальна заробітна плата становить 525,00 грн. на місяць. Щорічна допомога на оздоровлення, що підлягає нарахуванню та виплаті позивачу за 2008 рік як інваліду війни II групи визначається у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, що складає 2625,00 грн., а з урахуванням виплаченої йому у 2008 році допомоги у розмірі 120 грн., недоотримана одноразова щорічна допомога на оздоровлення складає 2505,00 грн.

Згідно ст.55 Закону України «Про Державний бюджет на 2009 рік» з 1 січня

2009року мінімальна заробітна плата становить 605,00 грн. Щомісячна допомога на оздоровлення, що підлягає нарахуванню та виплаті позивачу за 2009 рік як інваліду війни II групи визначається у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, що складає 3025,00 грн., а з урахуванням виплаченої йому у 2009 році допомоги у розмірі 120 грн., недоотримана одноразова щорічна допомога на оздоровлення складає 2905,00 грн.

Оскільки позивач звертався до відповідача за перерахунком виплат 11.06.2009 року, ним не пропущено строк для звернення до суду за захистом порушених прав і вирішення питання про поновлення йому цього строку не обґрунтовано.

Що стосується заявлення зазначених позовних вимог до Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації та Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, то в задоволенні їх слід відмовити, оскільки зазначені особи не є відповідачами по даній справі.

Керуючись ст.ст. ч.ч.3,4 ст.8, 11, 71, 86, 161-163, 167 Кодексу Адміністративного Судочинства України, ст.59 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік і про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ст.55 Закону України «Про Державний бюджет на 2009 рік» ст.ст. 12-15 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10рп/2008, ст.ст.46,64, ч.2 ст.152 Конституції України, ч.1ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації призначити ОСОБА_1 недоотриману одноразову щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 рік в розмірі 2505,00 грн., за 2009 рік - в розмірі 2905,00 грн., а також недоотриману разову грошову допомогу до 5 травня за 2009 рік у розмірі 3554,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

На постанову протягом 10 днів з дня її проголошення може бути подано заяву про оскарження, після чого протягом 20 днів може бути подано апеляційну скаргу, через Харківський районний суд, до адміністративного апеляційного суду Харківської області або в порядку ч.5 ст.186 Кодексу Адміністративного Судочинства України.

Суддя: