Справа № 815/426/18
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/426/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року о 15 год. 50 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

за участю

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський завод таропакувальних виробів «Дунай-Пак» (, місцезнаходження: 68610, Одеська обл., м. Ізмаїл, Аеродромне шосе, 2 б) до Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 29 грудня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 01 лютого 2018 року надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський завод таропакувальних виробів «Дунай-Пак» до Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 29 грудня 2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податкове повідомлення - рішення винесено на підставі акту перевірки, в якому зазначено, що підставою для встановлення зазначених в акті порушень було ненадання під час перевірки «Дозвільних документів на проведення виробничої діяльності підприємства», проте, в акті перевірки не зазначено, які саме документи не були надані, чому саме ці дозволи повинні бути у підприємства та яким чином наявність чи відсутність цих документів впливає на право платника податку отримувати бюджетне відшкодування.

Так, позивач зазначив, що перевіркою не було встановлено жодних порушень податкового законодавства, в той час як висновок податкового органу про відсутність у позивача права на бюджетне відшкодування ПДВ ґрунтується на сумніві відповідача у законності господарської діяльності, що є порушенням принципу презумпції правомірності діяльності субєкта господарювання згідно ст. 3 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності та п.4.1.4 ст. 4 ПК України.

Ухвалою суду від 16 лютого 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив на позовну заяву (вхід. №6392/18/18 від 06.03.2018р.).

Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову повністю, зазначивши, що Головним управлінням державної фіскальної служби України в Одеській області за результатами проведеної документальної перевірки правомірності заявленого позивачем до відшкодування відємного значення з податку на додану вартість було встановлено невідповідність заявленої суми, в звязку з чим відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким позивачу відмовлено у наданні бюджетного відшкодування. Окрім того, під час проведення перевірки достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість посадовими особами підприємства не було надано дозвільних документів на проведення виробничої діяльності підприємства.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 24 квітня 2018 року закрито підготовче засідання по справі та за письмовою згодою сторін призначено справу до розгляду по суті у той самий день.

На відкритому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

У вступному слові, крім доводів, викладених в позовній заяві представник позивача звернув увагу на те, що питання щодо виробничої діяльності та її безпеки не відноситься до кола повноважень органів доходів та зборів.

На відкритому судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

У вступному слові представник відповідача відмітив, що дії перевіряючих були законними та обґрунтованими, органи доходів та зборів мають право здійснювати такі повноваження.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши пояснення представників учасників справи, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

Приватне акціонерне товариство «Ізмаїльський завод таропакувальних виробів «Дунай-Пак» зареєстровано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 16 лютого 2006 року за № 1 000668 (а.с.67-68), основний вид економічної діяльності оброблення металів та нанесення покриття на метали.

Суд встановив, що Територіальним управлінням Держнаглядохоронпраці по Одеській області позивачу виданий дозвіл № 384.02.51-28.720 на початок роботи з виробництва таропакувальних виробів від 07.08.2002 року, строком дії постійно (а.с. 71).

Також суд встановив, що згідно ліцензії Державної фіскальної служби України серії АЕ №521517 Приватне акціонерне товариство «Ізмаїльський завод таропакувальних виробів «Дунай-Пак» отримало ліцензію на здійснення митної брокерської діяльності (а.с.72) та відповідно Витягу з Реєстру митних брокерів позивач є митним брокером (а.с.73).

Суд встановив, що на підставі наказу №6249 від 23 листопада 2017 року «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ «Дунай-Пак» та направлень №№9276/12-06;9277/12-06 від 23 листопада 2017 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «Ізмаїльський завод таропакувальних виробів «Дунай-Пак», за наслідками якої складено акт №1895/15-32-12- від 15.12.2017 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ «Ізмаїльський завод таропакувальних виробів «Дунай-Пак» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за вересень 2017 року», відповідно до висновків якого встановлено порушення п.п.14.1.36 п.14.1 ст. 14, п.185.1 ст. 185, п.18.71 ст. 187 п.200.1 абзацу б) п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу , Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість затвердженого Наказом Міністерства фінансів України, ст. 3, ст.12,ст.15,ст.19 Господарського кодексу України, ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності та Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки», затвердженого постановою КМУ від 26 жовтня 2011 року та зроблений висновок, що підприємство ПрАТ «Ізмаїльський завод таропакувальних виробів «Дунай-Пак» не має права на отримання бюджетного відшкодування, заявленого за рахунок платника у банку (відображеного у рядку 20.2.1 декларації з ПДВ за вересень 2017 року) у розмірі 2421 602 грн. (а.с.11-38).

Контролюючий орган дійшов такого висновку, виходячи з того, що в ході перевірки позивачем не надані дозвільні документи на проведення виробничої діяльності підприємства, а відповідна виробнича діяльність підприємства повязана із проведенням робіт підвищеної небезпеки та використанням (експлуатацією) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, що потребує отримання відповідних дозволів відповідне ставить під сумнів законність здійснення виробничої діяльності (сторінка 20 акту перевірки) (а.с. 30).

22.12.2007 року позивачем подано заперечення на акт перевірки, які залишені без розгляду, про що листом ГУДФС в Одеській області від 09.01.2018 року повідомлено позивача (а.с.40-43).

На підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № від 29 грудня 2017 року, відповідно до якого відмовлено у наданні бюджетного відшкодування на суму 2 421 602 грн. (а.с.10).

Судом досліджені податкова декларація з ПДВ за вересень 2017 року, заява про повернення суми бюджетного відшкодування (а.с. 55-66).

Оцінюючи правомірність прийняття оскаржуваного рішення, суд виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 8 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється, серед іншого, якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від'ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від'ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Так, матеріалами справи підтверджено, що Приватним акціонерним товариством «Ізмаїльський завод таропакувальних виробів «Дунай-Пак» подано до ГУДФС в Одеській області податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2017 року та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізовуєтеся в обрахунку реєстраційної суми правонаступника (Д4), в якій заявлено бюджетне відшкодування, визначене у податковій декларації за звітний період з податку на додану вартість за вересень 2017 року у сумі 2 421 602 грн. (а.с.90-91).

В акті перевірки зазначено, що перевіркою правомірності застосування ставок оподаткування податком на додану вартість у звітних періодах, які підлягають перевірці, порушень не встановлено, перевіркою операцій з постачання (вивезення, ввезення) послуг порушень не встановлено; постачання з вивезення ввезення послуг не проводилось, перевіркою дотримання вимог законодавства при здійсненні операцій із давальницькою сировиною порушень не встановлено.

Згідно з п.3.14.4. акту перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення зазначено, що за результатами опрацювання податкових періодів, починаючи з періоду виникнення відємного значення, не встановлено існування розбіжностей, що виникли внаслідок від ємного завищення податкового кредиту, заниження податкових зобовязань.

Між тим, в акті перевірки зазначено, що в ході проведення позапланової виїзної документальної перевірки посадовими особами підприємств ПрАТ «Ізмаїльський завод таропакувальних виробів» «Дунай-Пак» не надані дозвільні документи на проведення виробничої діяльності підприємства, а відповідна виробнича діяльність підприємства повязана з проведенням робіт підвищеної небезпеки та використанням (експлуатацією) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, що потребує отримання відповідних дозволів ставить під сумнів законність здійснення виробничої діяльності підприємства, внаслідок чого відповідачем відмовлено позивачу у наданні бюджетного відшкодування, що й послугувало підставою для відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ.

Суд не погоджується з твердженнями податкового органу стосовно того, що не надання дозвільних документів, повязаних з виробничою діяльністю позивача є підставою для відмови у бюджетному відшкодуванню, з огляду на таке.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 ст. 200 ПК України при відємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобовязань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Як зазначено в акті перевірки та не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні перевіркою позивача з періоду виникнення відємного значення, не встановлено існування розбіжностей, що виникли внаслідок завищення податкового кредиту, заниження податкових зобовязань.

Статтею 20 ПК України встановлено права контролюючих органів, згідно п. п. 20.1.1 ст. 20 ПК України мають право запрошувати платників податків, зборів, платежів або їхніх представників для перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податків, зборів, платежів, дотримання вимог законодавства з інших питань, у тому числі законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи. Письмові повідомлення про такі запрошення надсилаються в порядку, встановленому статтею 42 цього Кодексу, не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня запрошення, в яких зазначаються підстави запрошення, дата і час, на які запрошується платник податків (представник платника податків).

В той час, як відповідно ст. 3-4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом. У разі якщо субєкт господарювання на відповідний плановий період включений до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) одночасно кількох органів державного нагляду (контролю), відповідні планові заходи здійснюються органами державного нагляду (контролю) комплексно - одночасно всіма органами державного нагляду (контролю), до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) яких включено субєкта господарювання.

Планові та позапланові заходи здійснюються в робочий час суб'єкта господарювання, встановлений його правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю);санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (далі - дозвіл). Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, видає дозволи на безоплатній основі на підставі висновку експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва субєкта господарювання, проведеної експертно-технічними центрами, які належать до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, або незалежними експертними організаціями, які забезпечують науково-технічну підтримку державного нагляду у сфері промислової безпеки та охорони праці. На застосування машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки виробник або постачальник устаткування підвищеної небезпеки отримує дозвіл до прийняття зобов'язань на постачання. Одержання дозволу не вимагається у разі експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, яке прийнято в експлуатацію з видачею відповідного сертифіката або щодо якого зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації, а також у разі реєстрації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Порядок видачі дозволів або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання дозволів центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, переліки видів робіт, машин, механізмів та устаткування підвищеної небезпеки, проведення або експлуатація (застосування) яких потребує отримання дозволу, та граничні розміри тарифів на проведення експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва субєкта господарювання, висновок якої є підставою для видачі дозволів, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищевикладені норми діючого законодавства, суд дійшов висновку, що податкові органи не є контролюючими органами в сфері охорони праці, не мають повноважень на проведення перевірок з цих питань та встановлення наявності або відсутності правопорушень, факту отримання платником податків будь-яких дозволів з питань охорони праці, за відсутності порушень податкового законодавства.

Окрім того, позивачем надано дозвіл №384.02.51-28.720 на початок роботи, ВАТ «Ізмаїльський завод таропакувальних виробів «Дунай-Пак», відповідно до якого на підставі заяви від 15 липня 2002 року №405/1 дозволяється почати роботу підприємства з виробництва таропакувальних виробів, строк дії якого постійно (а.с.71).

Також, проаналізувавши статті Податкового кодексу України, що регулюють порядок нарахування ПДВ та його бюджетного відшкодування, суд дійшов висновку, що Податковий кодекс України не містить норм щодо відмови у бюджетному відшкодуванні за підставами, через які було відмовлено позивачу, враховуючи, що актом перевірки підтверджено відсутність порушень в застосуванні ставок оподаткування податком на додану вартість у звітних періодах, які підлягають перевірці, операцій з постачання (вивезення, ввезення) послуг та інших показників.

Таким чином, враховуючи те, що перевіряючий орган неправомірно дійшов висновку, щодо ненадання відповідачем дозвільних документів на проведення виробничої діяльності підприємства за відсутності порушень податкового законодавства, що дає право на бюджетне відшкодування, суд вважає, що висновок відповідача, зроблений в акті перевірки щодо відсутності у позивача права на бюджетне відшкодування є помилковим, та винесене на підставі його податкове повідомлення-рішення Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області № від 29 грудня 2017 року є протиправним та таким, що належить скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені у судовому засіданні факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову довів, з посиланням на відповідні докази не довів правомірність оскаржуваного повідомлення-рішення Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області № від 29 грудня 2017 року, в звязку чим позовні вимоги позивача про визнання його протиправним та скасування належать задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський завод таропакувальних виробів «Дунай-Пак» (, місцезнаходження: 68610, Одеська обл., м. Ізмаїл, Аеродромне шосе, 2 б) до Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 29 грудня 2017 року, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області № від 29 грудня 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) на користь приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський завод таропакувальних виробів «Дунай-Пак» (, місцезнаходження: 68610, Одеська обл., м. Ізмаїл, Аеродромне шосе, 2 б) судовий збір в розмірі 36324 грн. (тридцять шість тисяч триста двадцять чотири гривні).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 27» квітня 2018 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.