Справа № 333/4196/17(2-а/333/221/17)
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2018 року

Київ

справа №333/4196/17(2-а/333/221/17)

провадження №К/9901/309/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Олефіренко Н. А., суддів: Білак С. В., Шальєвої В. А.,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України

м. Запоріжжя, в якому просив зобов'язати відповідача здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання позивача з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання, а саме з 30 листопада 2015 року, відповідно до довідки Апеляційного суду Запорізької області від 2 червня

2017 року № 07-50/89, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Позов мотивований протиправністю відмови в перерахунку позивачеві розміру довічного грошового утримання судді у відставці з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, оскільки, за твердженням позивача, зміст матеріальної допомоги полягає у виплаті грошових коштів, яка здійснювалась позивачу систематично, включена в оподатковуваний дохід і є складовою заробітної плати.

Комунарський районний суд м. Запоріжжя постановою від 12 вересня 2017 року позов задовольнив:

визнав протиправними дії Шевченківського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 30 листопада 2015 року;

зобов'язав Шевченківське об'єднане управління пенсійного фонду України

м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання, а саме з 30 листопада 2015 року.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 15 листопада 2017 року скасував постанову Комунарського районного суду

м. Запоріжжя від 12 вересня 2017 року та ухвалив рішення про відмову в позові.

У своїй касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому наголошує на законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення та просить залишити скаргу без задоволення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та

з 30 листопада 2015 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до постанови Комунарського районного суду

м. Запоріжжя від 15 січня 2016 року у справі № 333/8790/15-а.

20 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувсь до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя (правонаступник - Шевченківське об'єднане управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя) із заявою про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та листом від 30 червня 2017 року № 178/Л-1 відповідач відмовив у проведенні такого перерахунку з тих підстав, що допомога на оздоровлення не є складовою суддівської винагороди і для включення до складу заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підстави відсутні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки з матеріальної допомоги на оздоровлення позивачем сплачено страхові внески, відмова відповідача включити матеріальну допомогу до розрахунку щомісячного довічного грошового утримання є безпідставною.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд із такою позицією суду першої інстанції не погодився та, скасовуючи рішення останнього й ухвалюючи рішення про відмову в позові, виходив із того, що матеріальна допомога на оздоровлення не є складовою суддівської винагороди та, відповідно, не враховується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 зазначив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Гарантуючи незалежність суддів, держава зобов'язується її забезпечити, зокрема, через матеріальний і соціальний захист, що включає гарантію виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

При цьому в Рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 Конституційний Суд України охарактеризував щомісячне довічне грошове утримання як особливу форму соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання суддів, у тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді; щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага; особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування (абзаци п'ятий, шостий, сьомий пункту 7 мотивувальної частини).

Статтею 141 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, яка була чинна на час, із якого позивачеві призначено довічне грошове утримання; далі також Закон № 2453-VI) визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до статті 133 Закону № 2453-VI суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Аналогічне правове регулювання закріплено в Законі України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності 30 вересня 2016 року та діяв на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок призначеного йому утримання.

Таким чином, спеціальним законом, який регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, до якого не входить матеріальна допомога на оздоровлення.

Верховий Суд відхиляє посилання позивача на пункт 2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, оскільки спеціальним законом установлено імперативне обмеження щодо визначення розміру іншими нормативно-правовими актами.

Також безпідставним є посилання позивача на положення статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, враховується у заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, адже застосування цих норм можливе у разі призначення пенсії, а не щомісячного довічного грошового утримання, яке визначено спеціальним законом - Законом України «Про судоустрій та статус суддів».

За такого правового регулювання матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що вказує на правомірність дій відповідача та необґрунтованість позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу обумовлено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Частиною першою статті 350 цього ж Кодексу закріплено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, підстави для його скасування відсутні, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а згадане судове рішення - без змін.

З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

І. Л. Желтобрюх