Справа № 452/1135/17
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/12052/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів: Онишкевича Т.В., Попка Я.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області на постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 жовтня 2017 року, ухвалену суддею Кравцівим В.І. у м. Самбір о 17 год. 18 хв. у справі № 452/1135/17 за позовом ОСОБА_1 до міського голови міста Самбора ОСОБА_2, виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася з позовом до суду, у якому з уточненням позовних вимог просить суд визнати незаконним розпорядження міського голови міста Самбора № 54-ос від 13.04.2017 року «Про звільнення ОСОБА_1»; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу земельних відносин виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області; стягнути з виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області середній заробіток у звязку з затримкою остаточного розрахунку при звільненні.

На підтвердження позовних вимог покликається на те, що 07 квітня 2017 року їй було надано для ознайомлення акт службового розслідування від 07 квітня 2017 року, в якому не зазначено, що саме позивачка зробила всупереч інтересам територіальної громади, якими саме особистими інтересами керувалася ОСОБА_1 і в чому це виразилося, до порушень яких прав та законних інтересів територіальної громади це призвело та чим саме було підірвано авторитет органів місцевого самоврядування і Самбірської міської ради в тому числі. В акті не зазначено ні ступеня тяжкості вчиненого проступку, ні заподіяної шкоди, ні обставин, за яких вчинено проступок, ні аналізу попередньої роботи позивачки на вказаній посаді. Порушуючи питання про припинення нею служби в органах місцевого самоврядування, комісія не наводить в акті мотивів такого рішення.

Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Самбірського міського голови ОСОБА_2 від 13 квітня 2017 року № 54-ос «Про звільнення ОСОБА_1Я.».

Поновлено ОСОБА_1 на попередній роботі на посаді начальника відділу земельних відносин виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області.

Стягнуто із виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 277 грн. 86 коп. з відрахуванням податків та інших обов'язкових платежів і зборів.

Постанову в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, виконавчий комітет Самбірської міської ради Львівської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 жовтня 2017 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт виконавчий комітет Самбірської міської ради Львівської області посилається на те, що порушення, допущені позивачкою, полягали у невиконанні завдань, покладених на відділ земельних відносин, а також у недотриманні п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 33 Закону України «Про оренду землі» щодо виключного повноваження ради з питань регулювання земельних відносин та порядку поновлення договорів оренди землі, що було розцінено як порушення Присяги посадової особи органу місцевого самоврядування.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивачка наводить мотиви, аналогічні тим, які викладені в позовній заяві.

Оскільки учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не прибули, справу розглянуто у порядку письмового провадження згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечується сторонами те, що розпорядженням Самбірського міського голови ОСОБА_2 від 13 квітня 2017 року № 54-ос «Про звільнення ОСОБА_1Я.» ОСОБА_1 13.04.2017 року звільнено з посади начальника відділу земельних відносин за порушення Присяги посадової особи органу місцевого самоврядування.

Вказане розпорядження прийняте на підставі акта службового розслідування від 27 квітня 2017 року.

В акті службового розслідування зафіксовано, що невиконання та неналежне виконання службових обовязків працівниками відділу земельних відносин Самбірської міської ради Львівської області проявилося в тому, що посадові особи порушили чинне земельне законодавство, а саме: додаткова угода про поновлення терміну дії договору оренди землі №04:10:442:00008 від 04.10.2010 року укладена з порушенням вимог Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», чим порушили інтереси громади міста Самбора.

Невиконання своїх посадових обовязків працівниками відділу земельних відносин Самбірської міської ради мали місце у наступних випадках: додаткові угоди про поновлення терміну дії договору оренди землі, які вивчала комісія за 2015-2016 рр., укладалися в порушення вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме, дані питання не проходили вивчення та погодження з постійно діючою комісією з питань землекористування, будівництва, архітектури, охорони довкілля та благоустрою з наступним поданням проекту рішення на розгляд сесії Самбірської міської ради.

Таким чином виявлено недотримання п. 14 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин) та недотримання ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме, порядку поновлення договорів оренди.

Розслідуванням також встановлено, що працівниками відділу земельних відносин не здійснюється належна робота щодо оплати за договорами оренди земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, у звязку з чим місцевий бюджет не отримує належних коштів.

За результатами службового розслідування комісія зробила висновок про те, що, всупереч закону та інтересам територіальної громади міста Самбора, начальник відділу земельних відносин Самбірської міської ради ОСОБА_1 не виконувала покладені на неї посадові обовязки, діяла всупереч інтересам територіальної громади, не дотримувалася Присяги посадової особи органів місцевого самоврядування, яку прийняла 21 серпня 2013 року, в частині неухильного дотримання Конституції України та законів України, сприянню втіленню їх у життя, а також сумлінного виконання своїх посадових обовязків, а керувалася особистими інтересами, що призвело до порушення прав та законних інтересів територіальної громади міста Самбора та підриву авторитету як органів місцевого самоврядування в цілому, так і авторитету Самбірської міської ради зокрема.

Так, відповідно до статті 11 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» громадяни України, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування (за винятком посад, зазначених в абзаці другому частини першої статті 10 цього Закону), у день прийняття відповідного рішення складають Присягу такого змісту: «Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити громаді та народові України, неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, сприяти втіленню їх у життя, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, сумлінно виконувати свої посадові обов'язки».

Аналізуючи наведену норму, колегія суддів прийшла до висновку, що підставою для звільнення посадової особи органів місцевого самоврядування за порушення Присяги, є порушення особою Конституції України, законів України, або не сумлінне виконання (порушення) особою посадових обов'язків.

Оскільки припинення служби в органах місцевого самоврядування є крайнім заходом відповідальності державного службовця за порушення службової дисципліни, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, тому звільнення повинно бути мотивованим.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 21.05.2013р. (№21-403а12), від 04.06.2013р. (№21-167а13), від 17.09.2013р. (№21-231а13), від 03.12.2013р. (№379а13) та від 28.04.2015р. (№21-163а15).

В статтях 4 та 8 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначені основні принципи служби в органах місцевого самоврядування та основні обов'язки посадових осіб місцевого самоврядування.

Однак, відповідачем не наведеного конкретних принців служби в органах місцевого самоврядування, які порушено позивачкою та основних обов'язків посадових осіб місцевого самоврядування, яких позивачкою не дотримано.

Повноваження ОСОБА_1, як начальника відділу земельних відносин виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області, визначені посадовою інструкцією начальника відділу земельних відносин затвердженою секретарем ради ОСОБА_3 17.06.2015 року.

В коло повноважень позивачки, крім іншого, входить: керівництво діяльністю відділу земельних відносин; здійснення підготовки та доповідь на сесії ради проектів рішень, тощо.

Відповідач ставить в провину позивачці те, що додаткові угоди про поновлення терміну дії договору оренди землі, які вивчала комісія за 2015-2016 рр., укладені в порушення вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме, дані питання не проходили вивчення та погодження з постійно діючою комісією з питань землекористування, будівництва, архітектури, охорони довкілля та благоустрою з наступним поданням проекту рішення на розгляд сесії Самбірської міської ради, а також недотримання ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме, порядку поновлення договорів оренди.

Наведені звинувачення не можуть бути належними, так як в коло повноважень позивачки не входить поновлення договорів оренди, в тому числі їх узгодження з постійно діючою комісією з питань землекористування, будівництва, архітектури, охорони довкілля та благоустрою.

Щодо подання проектів додаткових угод на розгляд та затвердження сесії ради, то в цьому не було необхідності, оскільки, відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі», у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Аналізуючи долучені до матеріалів справи договори оренди та додаткові угоди, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що такі підписані керівником органу місцевого самоврядування або особою уповноваженою на їх підписання, без прийняття окремого рішення на сесії ради, що узгоджується з положеннями статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Таким чином, апеляційним судом встановлено відсутність доказів порушення позивачкою основних принципів або обов'язків посадових осіб органів місцевого самоврядування, Конституції України чи законів України.

Актом службового розслідування, на думку апеляційного суду, не встановлено конкретних порушень посадових обовязків, норм законів України чи Конституції України працівниками відділу земельних ресурсів, а тому неналежний контроль за працівниками відділу не може бути постановлено в провину позивачці.

Згідно з Порядком проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 р. № 950 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі-Порядок) відповідно до цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування, зокрема: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обовязків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи обєднанню громадян; у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства.

У разі прийняття рішення щодо притягнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до відповідальності комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством.

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення члени комісії повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого працівником проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Однак, на думку апеляційного суду, комісією не було враховано вищевказаних обставин, та не обґрунтовано необхідності застосування до позивачки найсуворішого стягнення - припинення служби в органах місцевого самоврядування за порушення Присяги.

Верховний Суд України неодноразово наголошував на тому, що припинення служби в органах місцевого самоврядування за порушення Присяги є найсуворішим видом відповідальності службової особи, яка вчинила діяння, несумісне з посадою, та є крайнім заходом такої відповідальності, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, а тому неможливість застосування до посадової особи місцевого самоврядування дисциплінарних стягнень аж до звільнення з органу місцевого самоврядування має бути мотивована.

Отже, рівень юридичних гарантій захисту прав позивачки в процедурах вирішення питань застосування відповідальності за порушення Присяги має бути не меншим, ніж під час звільнення зі служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Передумовою звільнення посадової особи органу місцевого самоврядування за вчинення проступку, повязаного зі здійсненням службової діяльності, з підстави припинення служби за порушення Присяги мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування.

При цьому необхідно враховувати те, що наслідком вчинення такою особою дисциплінарного правопорушення може бути не тільки припинення служби за порушення Присяги, а й звільнення з посади, які за своєю правовою природою є різними стягненнями та не можуть застосовуватись альтернативно.

Звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли особа скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на неї обовязкам, підриває довіру до неї як до носія влади, що призвело до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання нею своїх обовязків. Посадова особа, яка вчинила дисциплінарний проступок, не може бути звільнена за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що відповідачем, не виявлено фактів порушень ОСОБА_1 присяги, оскільки не встановлено порушень позивачкою законів України, невиконання службових обов'язків, чи вчинення будь яких інших дій, всупереч інтересам служби, як і не встановлено фактів вчинення ОСОБА_1 дій, що підривають довіру до позивачки як до носія влади, що призвело до приниження державного органу та унеможливило подальше виконання ОСОБА_1 своїх обовязків.

Звинувачення ОСОБА_1 в порушенні Присяги, на думку апеляційного суду, є безпідставними, оскільки не містять покликань на те, які саме дії позивачки відповідач трактує як порушення Присяги, ґрунтуються на необхідності дотримання загальних принципів місцевого самоврядування та виконання посадових обовязків осіб органів місцевого самоврядування (без зазначення конкретного порушення), та не підтверджені жодним належним доказом.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що при прийнятті оскаржуваного розпорядження відповідач діяв всупереч нормам та з перевищенням повноважень, що передбачені чинним законодавством, що призвело до порушення права позивачки на працю, а тому позовні вимоги позивачки щодо скасування розпорядження міського голови міста Самбора № 54-ос від 13.04.2017 року «Про звільнення ОСОБА_1» необхідно задоволити.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи, при цьому суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

За п. 2 цього Порядку час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду, а підпунктом е) пункту 4 встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються, зокрема, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати.

На переконання суду апеляційної інстанції з урахуванням табелів обліку використання робочого часу та довідок про доходи, суд першої інстанції вірно встановив, що виплаті за час вимушеного прогулу на користь позивачки підлягає 25 677,76 грн.

В той же час ОСОБА_1 отримала допомогу по безробіттю за час вимушеного прогулу в сумі 25 399,90 грн.

Таким чином, судом першої інстанції правильно розраховано суму, яка підлягає стягнення на користь позивачки за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати понесені сторонами новому розподілу не підлягають.

Керуючись 229, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області залишити без задоволення, а постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 жовтня 2017 року в справі №452/1135/17- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її підписання, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Т.В. Онишкевич

ОСОБА_4

Постанова складена та підписана 25.04.2018 року