Справа № 805/2359/18-а
Суддя: Загацька Т. В.
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2018 р. Справа№805/2359/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради в якому просить:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

2) зобов'язати відповідача призначити та виплатити позивачу допомогу при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, передбачену ст. 10 Закону України Про державну допомогу сімям з дітьми, за заявою від 11.01.2018 року.

Доводи позовної заяви, позивач обґрунтовує тим, що вона та її малолітня дитина ОСОБА_2 були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи в м.Мирноград. Вказує, що вона звернулась до відповідача із заявою та документами про призначення допомоги при народженні дитини, однак виплат не отримала, у звязку з чим повторно звернулась до відповідача із заявою стосовно призначення виплат. Зазначає, що у відповіді на звернення відповідачем було зазначено, що у призначенні допомоги при народженні дитини було відмовлено, у звязку з тим що позивач не мешкає за місцем фактичного проживання.

Вважає, що дане рішення відповідача є таким, що порушує її право та права її дитини. Позивач є внутрішньо переміщеною особою, яку змусили покинути своє місце проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини на тимчасово непідконтрольній території (районі проведення антитерористичної операції), а допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а тому не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою.

Посилаючись на вищенаведене позивач вважає дії відповідача протиправними та такими що суперечать чинному законодавству, тому звернувся до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.03.2018 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

24.04.2018 року через відділ діловодства та архівної роботи суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування відзиву відповідачем зазначено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, яка фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа зобовязана, зокрема, повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання.

Згідно з Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим протоколом №4 від 24.01.2018 року, позивачу було відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини. Підставою для відмови був факт не проживанням позивача за вказаною ним адресою у АДРЕСА_1, внаслідок чого дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.01.2018 року призупинено через надання недостовірних відомостей про фактичного проживання.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що відповідач в даному випадку діяв в межах своїх повноважень, виконав всі передбачені законодавством вимоги щодо розгляду заяви позивача, і правомірно прийняв рішення про відмову позивачу в призначенні допомоги при народженні дитини.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 263 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7).

Відповідно до ч.2 ст.46 КАС України позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), субєкти владних повноважень.

Відповідач - Управління соціального захисту населення Мирноградської міської Ради, суб'єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері соціального захисту населення.

Згідно копії свідоцтва про народження серії І-НО №762917, яке було видано Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 01.12.2017 року, ОСОБА_2, народилась 01.12.2017 року, її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1, про що складений відповідний актовий запис № 799 (а.с. 9).

Згідно довідки № від 11.01.2018 року, виданої начальником Управління праці та соціального захисту населення Мирноградської міської Ради, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, законний представник, що супроводжує малолітню дитину ОСОБА_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, перебуває на обліку в Управлінні як внутрішньо переміщена особа, у звязку з проведенням АТО відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» за адресою: АДРЕСА_2, 85327 (а.с.11).

11.01.2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою №65 11.01.2018 року про призначення допомоги при народженні дитини (а.с. 28-29).

Актом обстеження матеріально-побутових умов сімї Управління праці та соціального захисту населення Мирноградської міської Ради від 18.01.2018 року встановлено, що по адресу АДРЕСА_3 позивач відсутній (а.с. 27).

Рішенням комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Управління праці та соціального захисту населення Мирноградської міської Ради, затвердженим протоколом №4 від 24.01.2018, позивачу було відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини у звязку з не проживанням за вказаною адресою у АДРЕСА_1 (а.с. 23-25,30).

01.03.2018 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Мирноградської міської Ради із заявою про видачу відповіді на звернення від 22.01.2018 року № М-22, у звязку з неотримання його у відділенні Укрпошти (а.с. 12).

Згідно відповіді відповідача від 04.03.2018 року №М-15-2 позивачу надано повторно відповідь на звернення від 26.01.2018 року № М-2-2 (а.с. 14).

З відповіді відповідача від 26.01.2018 року №М-2-2 на звернення позивача повідомлено, що 15.01.2018 року було здійснено перевірку фактичного місця проживання/перебування позивача за адресою м. Мирпоград м-н «Світлий» 24-14. На момент перевірки позивач був відсутній за фактичним місцем проживання/перебування, у звязку з чим державними соціальними інспекторами за вищевказаною адресою залишено повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з явитися для проходження фізичної ідентифікації. Оскільки позивач управління не з'явився, засіданням комісії від 24.01.2018 року (протокол 4) з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам було прийнято рішення припинити позивачу соціальні виплати (а.с. 15).

Суть спірних правовідносин у правомірності прийняття відповідачем спірного рішення, що регулюється нормами Конституції України, Закону України Про державну допомогу сімям з дітьми, Порядком призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751 та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно ст. 1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", який є базовим у даних спірних правовідносинах і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення, громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом.

Умови призначення і виплати державної допомоги та перелік документів, необхідних для її призначення, визначено Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751 (далі - Порядок № 1751).

Частиною 1 ст.10, ч.ч.1, 7 ст.11 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" визначено, що допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини (опікуну) на підставі свідоцтва про її народження, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Так, відповідно п.13 Порядку №1751 допомога при народженні дитини, яка народилась після 8 квітня 2011 року, надається в сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму,- на другу дитину і т.д. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, з заявою про призначення одноразової державної допомоги при народженні дитини позивач звернулася до відповідача з додержанням встановленого законом строку, надавши до неї повний перелік необхідних документів. Відомостей про отримання позивачем допомоги в іншому органі соціального захисту населення на території України відповідачем на час розгляду справи не надано.

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За приписами ч. 1 ст. 1 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми громадяни України, в сім'ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 10 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми передбачено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Частинами 7, 9 ст. 11 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми визначено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Таким чином, суд вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач має право на звернення до органу праці та соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.

Отже, враховуючи зазначене, позивач та її дитина як громадяни України мають право на соціальний захист від держави, який передбачає комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на захист добробуту кожного члена суспільства. Забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, держава зобов'язується забезпечити дитині захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Позивач, в сім'ї якої виховуються та проживає неповнолітня дитина, має право на державну допомогу, яка надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. Зазначені вимоги до держави викладені і у статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року, відповідно до якої держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі Ілашку та інші проти Молдови та Росії, в якій суд встановив обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Крім того, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. З огляду на це суд вважає, що прийняття відповідачем рішення про відмову у призначенні позивачу допомоги на підставі підзаконного акту, а саме, постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», який порушує право на соціальний захист, є протиправним.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід'ємне право кожної людини закріплено також Загальною Декларацією прав людини 1948 року. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним, непорушним та не може зазнавати жодних обмежень, зокрема не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками місця мешкання. Отже, відсутність позивачки за місцем проживання не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

За таких обставин позовні вимоги про визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання призначити і виплатити одноразову грошову допомогу при народженні дитини є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає безпідставним посилання відповідача на призупинення дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.01.2018 року №, доказів про її скасування відповідачем не надано.

Відповідно ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п.71 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014 року у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до ст. 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

В матеріалах справи відсутні докази про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи позивача від 11.01.2018 року № органом, який її видав - Управлінням праці та соціального захисту населення.

Суд не погоджується з запереченнями відповідача і вважає, що відповідач не довів правомірності свого рішення та законності підстав у відмові в поновленні виплат державної допомоги при народженні дитини.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дії відповідача та зобовязання здійснити нарахування та виплату недоотриманої допомоги про народженні дитини підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача суми судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 6-10, 77, 90, 243, 244, 245, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Мирноградської міської Ради щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Мирноградської міської Ради (юридична адреса: м-н Молодіжний, 59, м. Мирноград, Донецька область, 85327, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 (фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, 85327, код РНОКПП НОМЕР_1) допомогу при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, передбачену ст. 10 Закону України Про державну допомогу сімям з дітьми, за заявою від 11.01.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Мирноградської міської Ради (юридична адреса: м-н Молодіжний, 59, м. Мирноград, Донецька область, 85327, ) на користь ОСОБА_1 (фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, 85327, код РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Повний текст рішення виготовлено 27 квітня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Загацька Т. В.