Справа № 537/4617/17
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції Зоріна Д.О.

26 квітня 2018 р. м. ХарківСправа № 537/4617/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Макаренко Я.М.

суддів: Бартош Н.С. , Бенедик А.П.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 14.12.2017, суд у складі головуючого судді Зоріної Д.О., по справі № 537/4617/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (надалі по тексту відповідач), в якому просила суд:

- визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати їй одноразової грошової допомоги в сумі 144000 грн. 00 коп. протиправною; - стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на її користь одноразову грошову допомогу, на яку вона має право у звязку із встановленням інвалідності 2-ї групи внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, в розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату виплати, а саме 144000 грн.; - встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобовязання Головного управління Національної поліції в Полтавській області подати до суду у встановлений судом строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 14.12.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 144000 грн. 00 коп. - протиправною.

Зобовязано Головне управління Національної поліції в Полтавській області провести ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги, на яку вона має право у звязку із встановленням інвалідності другої групи внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, в розмірі 90-кратного прожитого мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб на дату виплати, а саме 144000 грн. 00 коп.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає доводи щодо відсутності порушень прав позивача, оскільки відповідно до п. 7 розділу ІV Порядку та умовам виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України №4 від 11 січня 2016 року, одноразова грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п'яти робочих днів після їх надходження, в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання органів поліції або навчальних закладів. Відповідач не заперечує право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, проте вважає, що її виплата повинна бути здійснена після надходження коштів, в розмірі, достатньому для її виплати в порядку черговості.

Позивач правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористалась.

Сторони в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином.

В порядку, визначеному ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01 березня 1996 року по 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ України.

З 07 листопада 2015 року по 30 червня 2016 року проходила службу в Національній поліції України та звільнена зі служби за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», у звязку з хворобою.

Згідно свідоцтва про хворобу №148-С, виданого 23 червня 2016 року військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Полтавській області», ОСОБА_1 визнана непридатною до військової служби.

Зазначені обставини встановлені постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року.

Позивачка звернулась до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, на яку вона має право у звязку із встановленням інвалідності другої групи внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Між тим, листом від 04 листопада 2016 року № 29/Т-91 позивачку повідомлено про неможливість здійснення виплати належної їй допомоги, у звязку з тим, що втрата працездатності повязана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а призначення та виплата буде проводитись після внесення змін до статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» та за рахунок асигнувань, передбачених у державному бюджеті на зазначені вище цілі для Національної поліції України.

Позивач, не погодившись з такими діями Головного управління Національної поліції в Полтавській області, звернулась до суду з метою вирішення спору.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду визнано неправомірними дії та зобовязано Головне управління Національної поліції України в Полтавській області розглянути питання про призначення і виплату їй одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджених Наказом МВС України від 11 січня 2016 року №4 за заявою ОСОБА_1, та скласти відповідний висновок з урахуванням висновків, викладених у постанові суду.

На виконання зазначеної постанови суду, листом Головного управління національної поліції в Полтавській області за вих.№829/115/29/01-17 від 30 червня 2017 року позивача повідомлено про відмову у призначенні їй одноразової грошової допомоги.

Проте, 09 серпня 2017 року заступником начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_1 на підставі підпункту 4 пункту 1 статті 97 Закону України «Про національну поліцію» №580-VІІІ від 02 липня 2015 року було затверджено висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у звязку із настанням інвалідності в розмірі 144000 грн. 00 коп. Днем набуття права на отримання допомоги у вказаному висновку зазначено 28 липня 2016 року.

Однак, зазначена грошова допомога позивачці виплачена не була.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності дій відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

З висновку про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, затвердженого заступником начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області, 09.08.2017 року, встановлено, що зазначена допомога призначена позивачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про національну поліцію» № 580-VIII від 02 липня 2015 року.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 97 зазначеного Закону, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі, зокрема, визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Так, Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11 січня 2016 року затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського ( далі Порядок).

Згідно пункту 3 розділу ІV вказаного Порядку, в редакції, чинній до 17.11.2017 року (тобто, на момент спірних правовідносин), виділення коштів для виплати одноразової грошової допомоги здійснюється фінансовим підрозділом Національної поліції шляхом розподілу асигнувань на зазначені цілі в межах коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції України.

Пунктом 5 розділу ІV Порядку, в редакції, чинній до 17.11.2017 року, встановлено, що одноразова грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання органів поліції.

З матеріалів справи встановлено, що 09 серпня 2017 заступником начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області, затверджено висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у звязку із настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, в розмірі 144000 грн. 00 коп.

Таким чином, рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 прийнято 09 серпня 2017 року. Отже, за приписами п. 5 розділу ІV Порядку, виплату цієї допомоги відповідач повинен був здійснити не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення, а саме не пізніше 10 жовтня 2017 року.

Між тим, Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області не була виплачена одноразова грошова допомога ОСОБА_1, у встановлений двомісячний строк, чим порушено приписи Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказам Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01.2016 року, в редакції, чинній до 17.11.2017 року ( на момент спірних правовідносин).

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на приписи пункту 7 розділу ІV Порядку в редакції, яка набула чинності 17.11.2017 року, з наступних підстав.

21.09.2017 року Міністром внутрішніх справ України прийнято Наказ № 788, яким Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4, викладено в новій редакції.

Зазначений Наказ № 788 набрав чинності 17.11.2017 року.

У відповідності до пункту 7 розділу ІV вказаного Порядку (в редакції станом на 17.11.2017 року) одноразова грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п'яти робочих днів після їх надходження, в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання органів поліції або навчальних закладів.

Відповідно до пункту 1 Наказу № 788 установлено, що положення Порядку в редакції цього наказу застосовуються до поліцейських та осіб, яким одноразова грошова допомога, визначена статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію», на момент набрання чинності цим наказом не призначена та/або не виплачена.

Між тим, колегія суддів зазначає, що на момент призначення одноразової грошової допомоги та граничного строку її виплати, а саме 10.10. 2017 року, та на момент звернення позивача до суду з даним позовом, Наказ № 788 не набрав чинності, а тому у відповідача був обовязок діяти у відповідності до пункту 5 розділу ІV Порядку в редакції, чинній до 17.11.2017 року, та виплатити позивачу допомогу не пізніше двох місяців з дня прийняття рішення про її призначення.

Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що відповідачем станом на 10.10.2017 року не виконано обовязок, покладений на нього п. 5 розділу ІV Порядку ( в редакції, чинній до 17.11.2017 року), колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність бездіяльності відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, на яку вона має у звязку із встановленням інвалідності другої групи.

Також, колегія суддів зазначає, що відсутність або недостатність асигнувань для виплати такої допомоги в строки, визначені законодавством, чинним на час спірних правовідносин, не може бути підставою для порушення законних прав позивача.

Така позиція суду грунтується на висновках правової позиції Європейського суду з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Колегія суддів зазначає, що отримавши висновок про призначення одноразової грошової допомоги, у позивача зявилися законні очікування стосовно ефективного здійснення свого права на її отримання, у строки, визначені Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, в редакції, чинній до 17.11.2017 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що право позивача на виплату їй одноразової грошової допомоги на підставі чинного законодавства України, а саме ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», не може бути обмежено та залежати від видатків бюджету органу державної влади.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність бездіяльності відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової допомоги, на яку вона має у звязку із встановленням інвалідності другої групи внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, оскільки така виплата встановлена чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 14.12.2017 по справі № 537/4617/17 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови складено 27.04.2018.