Справа № 815/311/18
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/311/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року

У залі судових засідань № 31

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.,

при секретарі судового засідання - Сидоренко Ю.С.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 (за ордером),

представник відповідача - Бутрик А.О. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Головного управління ДФС в Одеській області про:

визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень №127067-13 від 27.06.2017р., №127066-13 від 27.06.2017р.

Ухвалою суду від 25.01.2018р. по справі відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 22.03.2018р. закрито підготовче провадження по справі та призначено справу №815/311/18 до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що належна позивачам промислова будівля не є об'єктом оподаткування, оскільки в силу імперативних приписів підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України податок на нерухоме майно не повинен нараховуватись.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог просила відмовити повністю, з наступних підстав. У розумінні підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки промислові будівлі, які належать промисловим підприємствам. Однак, у разі якщо промислова будівля не належить промисловому підприємству, то у такому випадку будівля є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та податок повинен нараховуватися та сплачуватися на загальних підставах, відповідно до норм чинного законодавства. (а.с. 42-46)

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини якими обґрунтовуються вимоги позивача, докази, якими вони підтверджуються, відзив на позов представника відповідача, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1) належить на праві власності ? частка нежитлових будівель, частка яких в цілому складається з будівель літ. «А», «А1», «Б», «В», «Г», «Ж», «З», «Л», «К», «М», загальною площею 901,8 кв.м., літ. «И» та розташовані на земельній ділянці площею 4099 кв.м. за фактичним користування, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3. Зазначене підтверджується договором купівлі-продажу від 21.03.2016р. (а.с.14-15)

Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.03.2016р., ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2, місцезнаходження: АДРЕСА_2) належить на праві власності ? частка нежитлових будівель, частка яких в цілому складається з будівель літ. «А», «А1», «Б», «В», «Г», «Ж», «З», «Л», «К», «М», загальною площею 901,8 кв.м., літ. «И» та розташовані на земельній ділянці площею 4099 кв.м. за фактичним користування, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3. (а.с.18-19)

Головним управлінням ДФС в Одеській області згідно з підпунктом 54.3.3. пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, прийнято 27.06.2017р. податкові повідомлення-рішення:

- №127067-13, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нерухомості - 12 426,80 грн. (а.с. 12)

- №127066-13, яким ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нерухомості - 12 426,80 грн. (а.с. 13)

Оцінюючи спірні правовідносини, суд звертає увагу на наступне.

Згідно зі статтею 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким викладено статтю 266 Податкового кодексу України у новій редакції, якою передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

У відповідності до вимог підпункту 266.7.1 пункту 266 статті 266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Як встановлено судом, позивачам належить на праві власності пропорційно по ? частки нежитлових будівель, які в цілому складаються з будівель літ. «А», «А1», «Б», «В», «Г», «Ж», «З», «Л», «К», «М», загальною площею 901,8 кв.м., літ. «И» та розташовані на земельній ділянці площею 4099 кв.м. за фактичним користування, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до Технічного паспорту, виготовленому 28.03.2012р. КП «ОМБТІ та РОН», нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 складаються в цілому з: «А», «А1», «Б», «В», «Л», «К», «М» - виробничі будівлі та «И» - підстанція. (а.с. 21-24)

Згідно підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Суд критично відноситься до посилання представника відповідача стосовного того, якщо промислова будівля належить не промисловому підприємству, то у такому випадку будівля є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки норма підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є імперативною та виключень не передбачає.

Таким чином, нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 та складаються в цілому з виробничих будівель - не є об'єктом оподаткування, оскільки в силу імперативних приписів підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України податок на нерухоме майно не повинен нараховуватись.

При цьому, як вбачається з оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №127067-13, №127066-13 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки нарахувався за податковий період 2017 рік, однак, податкові повідомлення-рішення прийняті 27.06.2017р.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно п.п.10.1.1 п.10.1 ст.10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать податок на майно.

Згідно п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Рішенням Одеської міської ради № 1601-VII від 08.02.2017р. «Про внесення змін до положення «Про податок на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», затверджене рішенням Одеської міської ради № 6258-VI від 21.01.2015 р., встановлено об'єкт оподаткування, платника податків і зборів, розмір ставки, податковий період - 2017 рік та оприлюднено в газеті «Одесский вестник» №7 від 18.02.2017р.

Пунктом 3 рішення Одеської міської ради № 1601-VII від 08.02.2017р. встановлено, що департамент з організації роботи Одеської міської ради до 25 грудня року, що передує звітному, забезпечує подання відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об'єкта житлової та/або нежитлової нерухомості рішення Одеської міської ради щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України».

Так, копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно з п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Відповідно пп. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період).

Суд звертає увагу, що законодавцем при прийнятті Закону України N 71-VIII від 28.12.2014р. "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким фактично запроваджено податок на майно, в тому числі, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, одночасно не було внесено зміни до підпункту 12.3.4 пункту 12.3, 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та не встановлено виключення для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в частині введення його в дію в іншому порядку, ніж як у тому що визначений статтею 12 Податкового кодексу України і, в такому разі, також поширюється на встановлений податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Таким чином, порядок введення та застосування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, має відбуватися в порядку визначеному законом.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Вищого адміністративного суду України від 30.08.2016р. у провадженні N К/800/8077/16 (рішення в ЄДРСР 60223298).

В іншому випадку, застосування контролюючим органом положень вказаного рішення у 2017 році прийняття спірних податкових повідомлень-рішень не відповідає положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.99 N 1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

Суд зазначає, що пунктом 4 Закону України N 71-VIII від 28.12.2014р. "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" законодавець лише рекомендував органам місцевого самоврядування, зокрема, прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2017 році податку на майно. Отже, вказана норма містить рекомендаційний характер та не встановлює іншого, ніж передбачений підпунктом 12.3.4. пункту 12.3. статті 12 Податкового кодексу України порядку застосування відповідного рішення органу місцевого самоврядування.

Приписами підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України передбачено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, а отже, суд вважає доводи позивача в цій частині є обґрунтованими.

Таким чином, місцеві ради за Податковим кодексом України мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період).

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

У зв'язку з цим, 2017 рік - це плановий період, а 2018 рік - бюджетний період.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, податкове / податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Таким чином, податкове повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік повинно бути складено та направлено фізичній особі платнику цього податку не пізніше 31 червня 2018 року і не раніше закінчення податкового звітнього періоду, тобто 2017 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

У спірних правовідносинах суд застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Отже, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, суд дійшов висновку про протиправність визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік.

Таким чином, прийняття податкових повідомлень-рішень №127067-13 від 27.06.2017р., №127066-13 від 27.06.2017р. за податковий період 2017 рік суперечить визначеному Податковим кодексом України порядку адміністрування цього податку, а отже є таким, що винесено з порушенням вимог чинного законодавства.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.1 ст.9 КАС України Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з'ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень №127067-13 від 27.06.2017р., №127066-13 від 27.06.2017р. підлягають задоволенню, оскільки відповідачем порушено порядок адміністрування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно до квитанції №5325460 від 19.01.2018р. ОСОБА_2 оплачено судовий збір у розмір 704,80 грн. та квитанції №73626 від 24.01.2018р. ОСОБА_1 оплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. (а.с.10-11)

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати у розмірі 704,80 грн. на користь ОСОБА_1

Артуровича та судові витрати у розмірі 704,80 грн. на користь ОСОБА_2.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 90, 139, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2, місцезнаходження: АДРЕСА_2) до Головного управління ДФС в Одеській області (місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень №127067-13 від 27.06.2017р., №127066-13 від 27.06.2017р. - задовольнити повністю.

Податкові-повідомлення рішення Головного управління ДФС в Одеській області №127067-13 від 27.06.2017р., №127066-13 від 27.06.2017р. - визнати протиправними та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС в Одеській області (місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) судові витрати у розмірі 704,80 грн. на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1) та судові витрати у розмірі 704,80 грн. на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2, місцезнаходження: АДРЕСА_2).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в сроки, встановлені ст.295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 27.04.2018р.

Суддя Балан Я.В.

.