Справа № 754/1332/18
Суддя: Зотько Т. А.
Дата ухвалення: 2018-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/372/18
Справа №754/1332/18
РІШЕННЯ

Іменем України

20 квітня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Зотько Т.А.,

за участі секретаря судового засідання Малинки А.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача та 3-особи Бабатенко Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №2 батальйону 4 полку 2 УПП в м.Києві ДПП рядового поліції Печерської Л.А., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

01.02.2018 позивач звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з адміністративним позовом до Інспектора роти №2 батальйону 4 полку 2 УПП в м.Києві ДПП рядового поліції Печерської Л.А. про скасування постанови серії АР №492212 щодо його притягнення до адміністративної відповідальності.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.01.2018 відповідачем було винесено вказану постанову та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн. Відповідно до змісту складеної постанови, інспектором було зазначено про те, що він, керуючи транспортним засобом, у ДПМА Бориспіль-7 термінал Д здійснив стоянку на паркомісці, що дозволена транспортним засобам належним громадянам з інвалідністю. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що відповідач не мала права розглядати справи та виносити постанову на місці зупинки транспортного засобу, позбавила його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, та при винесенні постанови неповно з'ясувала та перевірила всі обставини справи, чим грубо порушила вимоги ст.ст.278, 279 КУпАП.

Ухвалою судді від 16.02.2018 було відкрито провадження у вказаній справі, а також залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позові. Крім того, ОСОБА_1 пояснив, що автомобіль яким він керував 27.01.2018 належить на праві власності його матері - ОСОБА_4, яка є особою з інвалідністю. Того ж дня, він разом із своєю матір'ю та дитиною поїхав у аеропорт зустрічати свою дружину, однак поки його матір була в терміналі аеропорту, працівники патрульної поліції на місці паркування транспортного засобу складали з ним вказану постанову про адміністративне правопорушення. При цьому, позивач зазначив про те, що під лобовим склом автомобіля міститься копія довідки МСЕК, що свідчить про встановлення інвалідності його матері, однак дана обставина була проігнорована відповідачем. Також ОСОБА_1 пояснив, що при винесенні постанови відповідач не мала права вимагати від нього поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки його матір як особа з інвалідністю 2 групи звільнена від такого обов'язкового страхування на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», про відсутність якого було зазначено в оскаржуваній постанові.

Відповідач - Інспектор роти №2 батальйону 4 полку 2 УПП в м.Києві ДПП рядовий поліції Печерська Л.А. в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, про що свідчать матеріали справи, про причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції - Бабатенко Г.П. у судовому засіданні проти вимог позивача заперечувала у повному обсязі та пояснила, що відповідач розглядаючи справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, оскаржувана позивачем постанова була винесена відповідачем із дотриманням процедури, встановленої законом, а відтак підстави для її скасування - відсутні. Крім того представник зазначила про те, що паркуючись на спеціальному паркомісці, передбаченому для водіїв з інвалідністю, на автомобілі повинен був бути позначений розпізнавальним знаком «Інвалід».

Заслухавши вступне слово позивача та представника відповідача та третьої особи - Бабатенко Г.П., дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою в справі про адміністративне правопорушення серії АР №492212, винесеною інспектором роти 2 батальйону 4 полку 2 УПП м.Києва ДПП рядовим Печерською Л.А. на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. за порушення ним ч.5 ст.122 КУпАП, а саме з фабули постанови вбачається, що 27.01.2018 об 12год. 55хв. позивач, керуючи транспортним засобом «Deawoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1, у ДПМА Бориспіль-7 Термінал Д здійснив стоянку в місці, що позначена дорожньою розміткою 1.30, на якому дозволена зупинка та стоянка для водіїв з інвалідністю та не мав при собі документів, що підтверджують інвалідність водія або будь-кого з пасажирів, чим порушив вимоги розділу 34 ПДР України, а також не мав при собі полісу ОСПВУ власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.1 Г ПДР України (а.с.6).

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Deawoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_4 (а.с.7).

Згідно копії довідки до акту огляду МСЕК серії АВ №0078373 ОСОБА_4 встановлена інвалідність другої групи безстроково (а.с.8).

Так, спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина п'ята статті 122 КУпАП передбачає відповідальність за здійснення зупинки чи стоянки транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".

Підпунктом 1.3 пункту 1 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно розділу 34 ПДР України дорожня розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак "Інвалід".

При цьому ПДР України передбачено, що розпізнавальним знаком «Інвалід» позначаються лише ті транспортні засоби, якими керують водії з інвалідністю (п.30.3 «Ґ»).

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з"ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ст.122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.74 КАС України).

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначені норми приписують обов'язок суб'єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний.

Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечував, з чим не погоджувався відповідач, останній зобов'язаний подати докази на спростування таких заперечень.

З матеріалів справи не вбачається, що такий обов'язок суб'єктом владних повноважень виконано. Зокрема з оскаржуваної постанови не вбачається, що до неї додаються будь-які докази на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП.

При цьому, у судовому засіданні позивач стверджував, що він приїхав до аеропорту за дружиною разом із матір'ю та малолітньою дитиною, пояснив, що його матір має інвалідність 2 групи, до аеропорту він її привіз аби зустріти дружину. Крім того позивач, на випадок виникнення сумнівів у працівників патрульної поліції щодо правомірності здійснення ним стоянки на спеціально-відведеному паркомісці, залишив під лобовим склом копію довідки МСЕК про встановлення інвалідності його матері, про наявність під склом такої копії вказаного документу не заперечувалось представником третьої особи. Доданий до письмових пояснень третьої особи щодо позову фотознімок зроблений позаду транспортного засобу, що в свою чергу не спростовує відсутності наявності копії такої довідки.

При цьому, з матеріалів справи дійсно вбачається, що автомобіль яким керував позивач належить його матері з інвалідністю.

Всупереч зазначеним обставинам відповідачем, при винесені оскаржуваної постанови не було повністю з'ясовано обставин справи, Інспектор патрульної поліції не дочекалась повернення матері позивача, як особи з інвалідністю, яку перевозив позивач, у зв'язку з чим не було повністю перевірено правомірності підстав здійснення позивачем стянки на паркомісці з дорожньою розміткою 1.30.

Суд звертає увагу учасників справи, що всупереч наданим у судовому засіданні поясненням позивача з приводу тієї обставини, що його матір звільнена від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у відповідності до положень ст.13 вказаного Закону дана пільга на водія транспортного засобу не поширюється.

Однак, вирішуючи спір у даному провадженні, суд не може взяти до уваги твердження представника третьої особи викладені у письмових поясненнях на позовну заяву, що були також озвучені при розгляді справи, щодо тієї обставини, що позивач у день подій, які відбувалися 27.01.2018, не мав полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки складена відповідачем постанова про накладення адміністративного стягнення відносно позивача не передбачала притягнення останнього до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Враховуючи наведене, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, не доведена та не підтверджується належними доказами, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню судом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.9, 72-79, 90, 205, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, ст.ст. 9, 122, 222, 245, 247, 258, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Інспектора роти №2 батальйону 4 полку 2 УПП в м.Києві ДПП рядового поліції Печерської Л.А., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову серія АР №492212 по справі про адміністративне правопорушення від 27 січня 2018 року, складену відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст.122 КпАП України в справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн.

Провадження в адміністративній справі закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п.15 ч.1 Розділу VII Перехідних Положень КАС України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема через Деснянський районний суд м. Києва.

Повний текст судового рішення складено 27.04.2018.

Суддя: