Справа № 743/390/18
Суддя: Кузьмишина О.М.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/390/18 Суддя (судді) першої інстанції: Павленко Ольга Владиславівна
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

Суддів: Глущенко Я.Б.

Пилипенко О.Є.,

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, Заступника прокурора Чернігівської області на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина Єменської Республіки ОСОБА_1 про продовження строку затримання, -

В С Т А Н О В И В :
Чопський прикордонний загін ДПС України звернувся до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до громадянина Єменської Республіки ОСОБА_1 про продовження строку затримання.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, Заступник прокурора Чернігівської області подали апеляційні скарги, у яких просять суд скасувати рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2018 року у частині визначення строку затримання громадянина Єманської Республіки ОСОБА_1 шість місяців та прийняти в цій частині нове, яким визначити строк його затримання в ПТПІ три місяці до 11.07.2018 року.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 11 жовтня 2017 року був виявлений та затриманий прикордонним нарядом відділу прикордонної служби «Ужгород» на напрямку 284 прикордонного знаку при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку в складі групи осіб. Документи що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України відсутні.

17 жовтня 2017 року постановою та ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відносно відповідача було прийнято рішення про видворення з України в примусовому порядку, затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

26 жовтня 2017 року відповідач був поміщений до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, з місцем розташування с. Розсудів, Ріпкинський р-н., Чернігівської області.

Відносно відповідача Чопським прикордонним загоном, в межах своєї компетенції, на адресу Почесного консульства Єменської Республіки у м. Київ направлявся запит та не одноразово листи щодо встановлення особи відповідача, як приклад останні з них: повідомлення від 12.10.2017 року № 27/1299, листи від 29.11.2017 року № 27/1795, від 16.01.2018 року № 81/63, разом з тим, на час подання позовної заяви, документів на повернення з метою підготовки відповідних документів для подальшого видворення відповідача в Чопському прикордонному загоні відсутні, відомостей про встановлення особи відповідача не має.

Крім того, згідно повідомлення №09-02/548 від 04.04.2018 року Чернігівського ПТПІ ДМС України, вбачається, що відповідач відмовився з власних міркувань додатково заповнити анкету для встановлення його особи та отримання документів на повернення до країни походження.

Враховуючи вище викладене та встановлені обставини справи, зокрема те, що шестимісячний термін утримання відповідача в пункті тимчасового тримання іноземців, які незаконно перебувають на території України, визначений п.11. ст.289 КАС України, закінчується 11 квітня 2018 року, наявність умов за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, а саме: відсутність співпраці з боку відповідача, умисне надання неправдивої інформації щодо своєї особи, відмова від повторного анкетування, що призвело до неодержання Чопським прикордонним загоном (в/ч НОМЕР_1 ) інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи та організації примусового видворення відповідача за межі території України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Частиною 13 ст.289 КАС України передбачено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства. забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки відповідач не здійснює співпрацю щодо його ідентифікації, що призвело до неодержання інформації з країни громадянської належності останнього чи документів, необхідних для його ідентифікації та організації примусового видворення за межі території України, наявні правові підстави для продовження строку затримання.

Разом із тим, місцевий суд дійшов до помилкового висновку про продовження вказаного строку на шість місяців, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.7 ст.183-7 КАС України (у редакції, чинній на момент затримання іноземця) строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов.

Згідно із ч.ч. 11, 12 ст. 289 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017 року) строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 4 ст. 3 КАС України передбачено, що закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежую їх використання, не має зворотної дії в часі.

Із системного тлумачення наведених правових норм убачається, що положення діючого законодавства, які набули чинності з 15.12.2017, значно звужують права іноземця, створюють передумови для збільшення граничного терміну тримання в ПТПІ з 18 до 24 місяців тих іноземців, які затримання за час дії законодавства, що втратило силу. Збільшення з 3 до 6 місяців терміну звернення до суду з позовом про продовження строку тримання в ПТПІ, фактично позбавляє можливості іноземця до сплину граничного строку залишити ПТПІ в разі бездіяльності органу, який ініціював затримання особи.

Отже, оскільки відповідача було затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування до внесення змін в КАС України, згідно ч.7 ст.183-7 якої передбачалось, що продовження строків затримання відбувається кожні три місяці, з метою недопущення звуження прав відповідача, враховуючи, що на момент його затримання існував процесуальний закон, який передбачав можливість продовження строку затримання до трьох місяців, строк затримання відповідача може бути продовжено лише на три місяці.

Відтак, доводи апеляційних скарг спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, прийнятому з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за неповного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України (у новій редакції від 15 грудня 2017 року) за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом ч. 1 ст. 317 КАС України (у новій редакції від 15 грудня 2017 року) підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов частковому задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 289, ч. 2 ст. 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, Заступника прокурора Чернігівської області задовольнити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2018 року скасувати.

Адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина Єменської Республіки ОСОБА_1 про продовження строку затримання задовольнити частково.

Продовжити строк затримання на три місяці з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Єменської Республіки ОСОБА_1 , який підлягає примусовому видворенню за межі України, а саме до 11 липня 2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Я.Б.Глущенко

О.Є.Пилипенко