Справа № 826/16954/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 квітня 2018 року

Київ

справа № 826/16954/17

провадження № К/9901/47817/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

перевіривши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Квазар» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Квазар» до Міністерства юстиції України, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

Приватне акціонерне товариство «Квазар» звернулось до суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило визнати протиправною та скасувати постанову від 8 грудня 2017 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 55344700, прийняту головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

Ухвалою від 10 січня 2018 року Окружний адміністративний суд міста Києва залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ПАТ «Сбербанк».

Позов мотивований тим, що відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не мав повноважень відкривати виконавче провадження з виконання рішення про звернення стягнення на майно, яке розташоване в Подільському районі міста Києва, оскільки таке провадження підвідомче районному відділу Державної виконавчої служби; оскаржувана постанова не містить мотивувальної частини та всіх реквізитів виконавчого документу, що перешкоджає ідентифікувати особу нотаріуса, який видав відповідний виконавчий напис; вартість майна ще не визначено, а розмір виконавчого збору в оскаржуваній постанові вказано; виконавчий напис, на виконання якого відкрито оскаржуване виконавче провадження, не є виконавчим документом у розумінні положень Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягнення за іпотечним договором неможливе у безспірному порядку.

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 7 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року, в задоволенні позовних вимог відмовив.

Суд першої інстанції, позицію якого підтримав апеляційний суд, зазначив, що:

виконавчий напис нотаріусу є документом, що підлягає примусовому виконанню;

оскаржувана постанова державного виконавця відповідає положенням пункту 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 та містить посилання на норми статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», детальний опис виконавчого документа, суму заборгованості, що підлягає стягненню;

виходячи з предмету виконання (звернення стягнення на нежилу будівлю (літ. А), загальною площею 16578,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, будинок № 1-3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0 та належить Публічному акціонерному товариству «Квазар», за рахунок реалізації якої задовольнити вимоги ПАТ «Сбербанк» за кредитним договором у сумі 7 077 308 євро 41 євроцентів), відповідач обґрунтовано встановив розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника;

з огляду на те, що предметом примусового виконання у межах виконавчого провадження № 55344700 є вимоги ПАТ «Сбербанк» за кредитним договором у сумі 7 077 308 євро 41 євроцентів за рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку переданого в іпотеку майна, тобто зобов'язання, сума якого становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті, саме відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомче примусове виконання виконавчого напису № 5704, виданого 30 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О. В.

У поданій 5 квітня 2018 року касаційній скарзі позивач ставить питання про скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

В касаційній скарзі автор посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Скарга обґрунтована неповнотою та необ'єктивністю з'ясування обставин справи.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Статтями 280, 281, 287, 288 КАС України передбачено:

особливості провадження у справах за адміністративними позовами органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань;

особливості провадження у справах за адміністративними позовами про усунення перешкод та заборону втручання у здійснення права на свободу мирних зібрань;

особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця;

особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що в цій справі спір виник у відносинах з приводу рішень органу державної виконавчої служби, а рішення судів попередніх інстанцій, які оскаржуються, прийняті за особливостями, встановленими статтею 287 КАС України.

За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Такими чином, законодавець не передбачив та обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Водночас аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Квазар» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Квазар» до Міністерства юстиції України, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», про визнання протиправною та скасування постанови.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець