Справа № 820/618/18
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2018 р. Справа № 820/618/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Супруна Ю.О.,

при секретарі судового засідання - Дробязги Т.В.,

за участю:

представника позивача - Острицького А.О.,

представників відповідача - Зіняк Я.Л., Черепова К.В.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у не розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги для звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації які ОСОБА_1 отримувала під час проходження військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації які ОСОБА_1 отримувала під час проходження військової служби, здійснити виплати суми перерахунку.

Крім того позивач просить: подати протягом 15 днів, з дня набрання судовим рішенням законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 382 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_1 (Позивач), проходила військову службу у Збройних Силах України та була звільнена у запас з військової служби на підставі підпункту "а" п.1 ч.8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Під час проходження військової служби позивач перебувала на фінансовому забезпеченні у відповідача та отримувала у складі грошового забезпечення, зокрема щомісячну додаткову грошову винагороду, індексацію та одноразову грошову допомогу при звільненні (грошовий атестат від 30.09.2014 р.). Військова частина НОМЕР_1 під час звільнення позивача розрахувала розмір одноразової грошової допомоги при звільненні та виплатила позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні без урахуванням одноразової грошової допомоги при звільненні щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої ПКМУ від 22.09.2010 року № 889 та індексації. Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою від 31.01.2018 року якою просила здійснити новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації які вона отримувала під час проходження військової служби та провести відповідні виплати. Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації неправомірними та просить суд задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у адміністративному позові.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що відповідно до положень постанови № 889 КМ України у системному зв`язку із нормами статей 9, 15 Закону № 2011-ХІІ та правилами Інструкції "Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України" винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виходячи з вищевикладеного, відповідач позов не визнає, заперечує проти позову та просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представники відповідача в судове засідання прибули, проти заявленого позову заперечували та просили суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши повідомлені обставини, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що згідно витягу з наказу № 193 від 30.09.2014 року прапорщика ОСОБА_1 , начальника складу взводу матеріального забезпечення військової частині НОМЕР_2 , яка проходила військову службу у Збройних Силах України звільнено наказом командувача Повітряних Сил ЗС України від 23.08.2014 року № 179-пм з військової служби у запас на підставі підпункту "а" п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

30.09.2014 року позивача було виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Орджонікідзевського РВК м. Харкова. Звільнена з правом носіння військової форми одягу.

Згідно з витягу з наказу № 193 від 30.09.2014 позивачу, щорічна основна відпустка за 2014 рік використана тривалістю 45 діб.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 14 статті 10-1 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" проведено відрахування коштів із грошового забезпечення за 11 діб відпустки, що була використана в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення.

Встановлені наступні виплати позивачу згідно витягу із наказу № 193 від 30.09.2014 року, а саме: премію за особливий внесок у загальні результати служби згідно наказів МО України від 11.06.2008 року №260 та від 25.06.2011 року №355 в розмірі 125% посадового окладу за період з 01 по 30 вересня 2014 року; надбавку за виконання особливо важливих завдань згідно наказу МО України від 11.06.2008 року №260 - 50% посадового окладу за період з 01 по 30 вересня 2014 року; щомісячну додаткову грошову винагороду згідно постанови КМ України від 22.09.2010 року № 889 зі змінами від 13.03.2013 року № 161 у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення за період з 01 по 30 вересня 2014 року.

Відповідно до витягу з наказу № 193 від 30.09.2014 встановлено, що вислуга років позивача в Збройних Силах України станом на 30.09.2014 року складає 25 повних календарних років. Згідно з постанови КМ України від 17.07.1992 року № 393 позивачу, також було виплачено одноразову грошову допомогу по звільненню у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з моменту останнього прийняття на службу - за 18 років (з 01.03.1996 р.). Підставою слугувало розпорядження НУОС ПС ЗСУ № 350/160/3/2364т/дск, вк.№280/дск від 01.09.2014 року.

Згідно з розрахунку відомість № 694 на виплату грошового забезпечення при звільненні військовослужбовців за вересень 2014 рік вбачається, що позивач отримав грошове забезпечення у загальному розмірі 21876,40 грн..

У вересні 2014 року позивачу була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в сумі 21876,40 грн..

Вказані факти підтверджуються платіжним дорученням № 937 від 29.09.2014 року та розрахунок відомість № 694 про виплату грошового забезпечення працівника ЗСУ ОСОБА_1 ..

Судом встановлено, що Військова частина НОМЕР_1 під час звільнення позивача розрахувала розмір одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повни календарний рік служби з моменту прийняття на службу.

Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_3 із заявою від 31.01.2018 року якою просила здійснити новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації які вона отримувала під час проходження військової служби, здійснити виплату суми перерахунку.

На вказане звернення Військова частина НОМЕР_1 надала відповідь від 12.02.2018 року за вих.№225/56/39фс, якою повідомила, що здійснювати перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні немає підстав та згідно наказу № 260 від 11.06.2008 року п. 38.6 позивачу проведено в повному обсязі виплата одноразової грошової допомоги при звільненні.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктами 3, 4 цієї статті грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та має забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

За пунктом 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за умови наявності у військовослужбовця вислуги 10 років і більше.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою № 889 Кабінет Міністрів України встановив щомісячну додаткову грошову винагороду (далі - винагорода) для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

На час установлення і початку виплати - 1 жовтня 2010 року - винагорода мала виплачуватися військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займали посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ (пункт 1).

Відповідно до пункту 2 цієї постанови граничні розміри, порядок та умови виплати винагороди, передбачені пунктом 1, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Надалі до постанови № 889 КМ України вносилися зміни, які розширювали перелік категорій військовослужбовців та інших осіб, яким відповідно до пункту 1 цієї постанови встановлювалася винагорода.

13 березня 2013 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 161, згідно з якою назва і пункт 1 постанови № 889 викладені в новій редакції.

Зокрема, у пункті 1 передбачена виплата винагороди:

1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно з пунктом 2 постанови № 161 Міністерство оборони зобов`язувалося забезпечити здійснення видатків, пов`язаних з набранням чинності цією постановою, в межах видатків на оплату праці, передбачених Міністерству в Державному бюджеті України на 2013 рік.

При цьому зміни, що вносилися до постанови № 889, істотно не зачіпали положень пункту 2 цієї постанови.

На виконання постанови № 889 Міністр оборони України наказом від 15 листопада 2010 року № 595 затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2010 року за №1194/18489; з наступними змінами; далі - Інструкція), положення якої стали застосовуватися з 1 жовтня 2010 року.

У цьому акті визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати.

Зокрема, в пункті 3 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) наводиться перелік складових грошового забезпечення, з якого має обраховуватися й виплачуватися винагорода і який за обсягом є меншим за перелік, встановлений у пункті 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ.

За пунктом 5 Інструкції винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням.

Пунктом 8 Інструкції встановлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У пункті 9 Інструкції передбачено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.

Відповідно до положень пункту 10 Інструкції командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.

Таким чином, історичний (в історичному розвитку) та нормативний підхід до розуміння положень постанови № 889 в системному зв`язку із нормами статей 9 і 15 Закону № 2011- ХІІ та правилами Інструкції дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена постановою №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога при звільненні на підставі пункту 38.1 та 38.6 Інструкції № 260. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги для оздоровлення.

Подібний підхід регулювання встановлений і щодо розміру винагороди, відповідно до якого до складу грошового забезпечення, з якого обраховується і виплачується винагорода, не введені всі його складові.

Аналогічне розуміння положень постанови №889 Верховний Суд України сформулював раніше у постановах від 17 жовтня 2011 року, 21 лютого 2012 року, 25 вересня 2012 року, 5 листопада 2013 року, 30 вересня 2014 року, 30 червня 2015 року (справи №№ 21-226а11,21-463а11, 21-241а12, 21-210а13, 21-297а14, 21-621а14, 21-1446а15 відповідно). А також в постановах ВАС України від 22.10.2015 року по справі №К/800/67093/14 та від 06.06.2017 року по справі № К/800/49822/14.

Відповідно до положень ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд критично відносить до посилань позивача на застосування до спірних правовідносин висновків Верховного Суду України, що щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовця, яку він отримував під час проходження служби, з якої нараховані і сплачені страхові внески, має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії, викладені у постанові від 20.10.2015р. у справі №21-2942а/15, та аналогічні висновки у постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 року у справі №21-70а/15, з огляду на наступне.

Предметом вказаних справ була правомірність не включення суми щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовця, яку він отримував під час проходження служби до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії. В даному випадку предметом спору є саме включення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення для визначення суми одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Тобто у зазначених позивачем постановах Верховного Суду України висловлено правову позицію відносно інших правовідносин, ніж ті, що є предметом розгляду в межах даної справи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Суд зазначає, що дії відповідача щодо розрахунку розміру одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби вчинені на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені законом, а тому є правомірними. Доказів, що свідчать про протилежне, до суду не надано.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Позивач, звертаючись до суду порушив питання щодо, зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 подати протягом п`ятнадцяті днів, з дня набрання рішення суду законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 382 КАС України, суд зазначає наступне.

Згідно з приписами частин 1 та 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Оскільки під час розгляду даної справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, то у суду відсутні підстави для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 подати звіт про виконання судового рішення відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26 квітня 2018 року.

Суддя Ю.О. Супрун