Справа № 364/433/18
Суддя: Моргун Г. Л.
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 364/433/18
Провадження № 2-а/364/12/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2018 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Моргун Г. Л.,

за участі секретаря судового зсідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в смт Володарка, справу за адміністративним позовом ОСОБА_2

місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1,

засоби зв'язку: НОМЕР_1

до поліцейського роти № 5 Б № 4 П № 1 м.Києв ОСОБА_3,

адреса для листування: вул. Народного ополчення, 9, м.Київ, 03680

про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_2, посилаючись на те, що 09 квітня 2018 року поліцейським роти № 5 Б № 4 П № 1 м.Києв сержантом поліції ОСОБА_3 було винесено постанову серії ВР № 203541 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, а саме, що він 09.04.2018 року о 16 год. 20 хв. на 60 кілометрі автодороги м-05 ( Київ-Одеса) керував транспортним засобом марки ОСОБА_4 «Hyundai Sonata», державний номерний знак НОМЕР_2, без увімкненого ближнього світла фар денних ходових вогнів поза населеним пунктом в денний час доби, за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі - 425,00 грн.

Позивач не погоджуючись із постановою відповідача вважає, що рядовий поліції ОСОБА_3 безпідставно виніс відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не автоматичному режимі, за ч.2 ст.122 КУпАП. Вказуючи на незаконність розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу та не дав йому можливості скористатися своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП.

Позивач просить суд скасувати постанову поліцейського роти № 5 Б № 4 п №1 УПП у м.Києві сержанта поліції ОСОБА_3, серії ВР № 203541 від 09.04.2018 року про притягнення його - ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Позивач на виклик суду в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримує в повному обсязі (а.с.12 ).

Відповідач поліцейський роти № 5 Б № 4 П № 1 м.Києв ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином ( а.с.11), заяви про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відзив на позовну заяву, відповідачем також не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАСУ, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом із досліджених матеріалів справи встановлено, що 09 квітня 2018 року о 16 год. 20 хв. на 60 кілометрі автодороги м-05 ( Київ-Одеса) ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки ОСОБА_4 «Hyundai Sonata», державний номерний знак НОМЕР_2, без увімкненого ближнього світла фар денних ходових вогнів поза населеним пунктом в денний час доби. Поліцейський роти № 5 Б № 4 П № 1 м.Києв сержант поліції ОСОБА_3 виніс постанову серії ВР № 203541 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та наклав стягнення у виді штрафу у розмірі - 425,00 грн. ( а.с.7).

Позивач у своєму адміністративному позові зазначив прізвище відповідача « Андрушко », натомість матеріали справи ( безпосередньо у постанові про накладення адміністративного стягнення( а.с.7) вказують, що відповідач має прізвище « Андрашко», а тому суд вважає помилку допущену позивачем, як описку, що може бути усунута судом.

Позивач вважає, що поліцейський безпідставно виніс відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не автоматичному режимі, за ч.2 ст.122 КУпАП, незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу; не надав йому можливості скористатися своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП; порушив процедуру розгляду справи, проігнорував порядок встановлений ст.ст. 278, 279 КупАП.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходить з наступних міркувань.

Згідно вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993р. № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Так, згідно п.9.8 ПДР України з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, передбачена частиною 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач оспорює правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності, посилаючись на те, що постанова винесена відносно нього з порушенням вимог ст. ст. 268, 278, 279 КУпАП.

При цьому, позивачем не заперечується факт недотримання вимог ч.2 ст.122 КУпАП, а лише вказується на порушення інспектором процедури накладення адміністративного стягнення.

Разом з тим, суд критично оцінює такі доводи позивача, з огляду на те, що вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Так, досліджені судом матеріали справи вказують, що при ознайомленні зі змістом оскаржуваної постанови, позивач будь-яких зауважень щодо порушення його права скористатися правовою допомогою, не зазначив.

У наведених вище положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відтак, суд вважає доведеним вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху, що обумовило правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Щодо неправомірності винесення спірної постанови на місці вчинення правопорушення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України щодо застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

При цьому варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У згаданому Висновку Науково-консультативна рада при Вищому адміністративному суді України дійшла висновку, що під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, положення статті 258 КУпАП не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.

Такий висновок Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді ґрунтувався на тому, що положення ст. 258 КУпАП не розповсюджувалися на ст. 122 КУпАП.

Окрім того, проаналізувавши п.2.3 наведеного вище рішення Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, закріплених в ст. ст. 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Законом України від 14 липня 2015 року №596-УІІ «Про внесення змін де деякий законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» ст. 258 КУпАП було доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Так, відповідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Нормами ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч.2 ст.122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за N 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, N 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, аналіз законодавчих норм дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення ПДР за ч.2 ст. 122 КУпАП на місці вчинення такого правопорушення та без складання протоколу.

Відповідно до частини першої та другої статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, після складання оскаржуваної постанови серії ВР № 203541, її було надано позивачу для підпису. Після ознайомлення з постановою позивач її підписав без будь-яких письмових зауважень щодо порядку її складання чи відсутності складу правопорушення, не зазначав, що бажає отримати правову допомогу особисто, не завив клопотання про відкладення розгляду справи для надання йому часу для підготовки та отримання юридичної допомоги, чим фактично визнав, що вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

При цьому, позивачем в позовній заяві не заперечується факт недотримання ним вимог ч.2 ст.122 КУпАП, а лише вказується на порушення інспектором процедури накладення адміністративного стягнення.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Окрім того, ОСОБА_2 скористався ефективною процедурою судового перегляду законності винесеної відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При оцінці доказів у провадженні в справах про адміністративні правопорушення, уповноважені особи повинні зясувати, чи є достатньою вся сукупність отриманих фактичних даних для того, щоб прийняти законне, обєктивне та обгрунтоване рішення з адміністративної справи.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За змістом ст.ст. 33, 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, суб'єкт владних повноважень зобов'язаний довести правомірність своїх дій чи бездіяльності, а позивач зобов'язаний довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Отже, суд доводи позивача, з огляду на те, що вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказамине не може взяти до уваги. Також, слід зазначити, що при ознайомленні зі змістом оскаржуваної постанови, позивач будь-яких зауважень щодо порушення його права на правову допомогу, не зазначив. Відтак, суд вважає доведеним вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху, що обумовило правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, а адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст.122 КУпАП.

В судовому порядку позивачем не спростовані факти, викладені в оскаржуваній постанові, а саме те, що ним не були порушені правила дорожнього руху та що він не мав можливості скористатися правовою допомогою та не надано до суду належних та допустимих доказів в підтвердження викладених обставин в підтвердження вимог. Враховуючи наявність адміністративного проступку в діях позивача та доведення відповідачем належними доказами правильності прийнятого рішення щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 23 Закону України « Про національну поліцію», Законом України «Про дорожній рух», ст.ст. 33, 126, 222, 251, 258, 268, 276, 278, 279, 280, 283-284 КУпАП, ст.ст. 72, 77, 90, 229, 242, 57, 268, 276-279, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до поліцейського роти № 5 Б № 4 П № 1 м.Києв ОСОБА_3 про скасування постанови - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського адміністративного апеляційного суду протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення через Володарський районний суд Київської області до Київського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Г. Л. Моргун