Справа № 311/1026/18
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2018-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 311/1026/18
Провадження № 2-а/311/18/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2018 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Сидоренко Ю.В.,

при секретарі - Осінцевій Л.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка справу за адміністративним позовом Василівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до громадянина республіки ОСОБА_3 ОСОБА_2 про примусове видворення іноземця,

В С Т А Н О В И В:

04 квітня 2018 року Василівський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з адміністративним позовом до громадянина республіки ОСОБА_3 ОСОБА_2, про примусове видворення іноземця, в якому зазначає на обґрунтування заявлених ним позовних вимог про те, що 10.03.2018 року до Василівського РВ УДМС України в Запорізькій області працівниками Василівського ВП ГУНП був доставлений громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2. Під час перевірки законності його перебування на території України було встановлено, що ОСОБА_2 прибув на територію України в 1998 році з приватною метою по паспорту зразка колишнього СРСР ХІІІ-ЮС № 729940 виданому ВВС Сергемейського райвиконкому м. Ташкент 08.04.1985 року. По закінченню терміну перебування в Україні, територію держави він не залишив, близьких родичів громадян України не має, заходів щодо легалізації свого проживання в Україні не вжив за відсутності підстав подальшого перебування в Україні, жодних підстав для отримання дозволу на імміграцію в Україну не має. 10.03.2018 року ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП (протокол ПР МЗП 136973 від 10.03.2018 року),та відносно нього прийнято рішення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. (постанова ПН МЗП 136973 від 10.03.2018 року) за порушення п. 2.2 Постанови № 150. Однак, адміністративне стягнення ОСОБА_2 не виконав. 10.03.2018 року прийнято рішення № 7 про примусове повернення відповідача за межі України. Відповідач отримав другий примірник рішення про його примусове повернення та був зобов'язаний виїхати за межі України не пізніше 30.03.2018 року. Відповідач належним чином був повідомлений, що у випадку не виконання рішення про примусове повернення до нього буде застосовано примусове видворення, у встановлені строки територію України не покинув, продовжуючи порушувати законодавство України та злісно ухилятись від виїзду. З вищевикладеного вбачається, що громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2 прибув на територію України у приватних справах, законні підстави для подальшого перебування в Україні у відповідача відсутні. Рішення про примусове повернення не виконав, продовжує злісно ухилятись від виконання такого рішення. Відповідач грубо порушує законодавство України, у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить примусово видворити за межі України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт ХІІІ-ЮС № 729940, виданий 08.04.1985 року, та заборонити ОСОБА_2 вїзд в Україну на пять років

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 13 квітня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення учасників справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 районного відділу Управління Державної міграційної служби України ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить задовольнити позов з підстав, викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі за підставами, викладеними у позовній заяві та проти його примусового видворення за межі України не заперечує.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, повно та всебічно вивчивши матеріали адміністративної справи, а також надані докази, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та враховуючи всі обставини по справі, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами адміністративної справи, суд вважає, що позовні вимоги Василівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України підлягають задоволенню з наступним підстав.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 90 КАС України).

Згідно пункту 3 частини 4 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення за межі території України.

Статтею 288 КАС України передбачено, що позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у лютому 1998 року прибув на територію України по паспорту ХІІІ-ЮС № 729940, виданому 08.04.1985 року відділом внутрішніх справ Сергемейського райвиконкому м.Ташкент, республіки Узбекистан. З 1998 року громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_2М, перебуває на ериторії України з порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. А саме після закінчення 90-денного строку перебування в Україні, не виїхав за межі України, чим порушив п.2.2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 150 від 15 лютого 2012 року. По закінченню терміну перебування в Україні, територію держави він не залишив, близьких родичів - громадян України не має, заходів щодо легалізації свого проживання в Україні не вжив за відсутності підстав подальшого перебування в Україні, жодних підстав для отримання дозволу на імміграцію в Україну не має (а.с.6,7-11).

Згідно п.2.2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 150 від 15 лютого 2012 року, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

З матеріалів справи вбачається, що 10.03.2018 року ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП (протокол ПР МЗП 136973 від 10.03.2018 року), у відношенні нього прийнято рішення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. (постанова ПН МЗП 136973 від 10.03.2018 року) за порушення п.2.2 вищевказаної Постанови № 150. Адміністративне стягнення ОСОБА_2 не виконав (а.с.12,13).

Відповідно до вимог ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

У відповідності до вимог ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Василівським РВ УДМС України в Запорізькій області 10.03.2018 прийнято рішення № 7 про примусове повернення відповідача за межі України (а.с.6). Відповідач отримав другий примірник рішення про його примусове повернення та був зобов'язаний виїхати за межі України не пізніше 30.03.2018 року.

Частиною першою ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець встановлені підстави для заборони щодо примусового повернення чи примусового видворення або видачі чи передачі іноземця та особи без громадянства, а саме: іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: - де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; - де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; - де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; - де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

В даному разі, вказаний перелік підстав є вичерпний та такий, який не підлягає розширенню.

Відповідно до роз'яснення пункту 29 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 16.03.2012 р. «Про внесення змін і доповнень до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 р. № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», судам слід мати на увазі, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово видворенні з території України лише на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова приймається судом за зверненням зазначених суб'єктів владних повноважень з позовною заявою про примусове видворення з України іноземця чи особи без громадянства, якщо вони не виконали у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення (частина перша статті 30 Закону України №3773-VI).

Отже, зі змісту наведеної норми вбачається, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про примусове повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення з України.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином був повідомлений, що у випадку невиконання рішення про примусове повернення до нього буде застосовано примусове видворення, відповідно до статті 30 Закону України №3773 -VI.

Проте, відповідач ОСОБА_2 не виконав рішення про примусове повернення, у встановлені строки територію України не покинув, продовжуючи порушувати законодавство України та злісно ухилятись від виїзду.

Під час прийняття рішення про примусове повернення з України громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2 також було роз'яснено, що у випадку невиконання ним цього рішення, до нього буде застосоване примусове видворення, що передбачено ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Однак, як встановлено судом, до теперішнього часу відповідач ОСОБА_2 рішення Василівського РВ УДМС України в Запорізькій області про примусове повернення від 10 березня 2018 року не виконав, територію України не покинув та продовжує порушувати міграційне законодавство України.

Щодо відповідача, обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та унеможливлюють примусове видворення за межі України в ході судового розгляду справи судом не встановлено. Відсутність таких обставин підтверджено відповідачем.

Таким чином, судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що у відповідача відсутні законні підстави для знаходження на території України, оскільки термін перебування його на території України закінчився, у добровільному порядку відповідач не виконав рішення про його примусове повернення та не покинув територію України.

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги Василівського міського відділу Управління Державної міграційної служби Запорізької області є законними, обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, суд вважає необхідним розяснити, що у відповідності до ч.1 ст.32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які відповідно до рішення суду підлягають примусовому видворенню за межі України, відшкодовують витрати, пов'язані з видворенням, в установленому законом порядку. Якщо зазначені іноземці та особи без громадянства не мають коштів для відшкодування витрат, повязаних із видворенням їх за межі України, видворення здійснюється за рахунок державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 46, 90, 229, 246, 250, 255, 288, 295, 371 ч. 2 КАС України, ст.ст. 30-32 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", суд -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Василівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (місцезнаходження: 71600, Запорізька область м.Василівка вул.Ліхачова буд.2) до громадянина республіки ОСОБА_3 ОСОБА_2 (адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) про примусове видворення іноземця задовольнити.

Видворити за межі території України у примусовому порядку громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт XIII-СЮ № 729940, виданий 08.04.1985 року) та заборонити ОСОБА_2 в'їзд в Україну на п'ять років.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Василівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляд

Згідно з п.15.5. розділу У11 Перехідних положень КАС України у редакції від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігається порядок подачі апеляційних скарг та надсилання їх до суду апеляційної інстанції, що діяв до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тобто через суд першої інстанції.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_6