Справа № 826/3417/17
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3417/17 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання Харитонова Х.Б., за участі представника позивача Кононенка В.П., представника відповідача Борисевича Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2018 р. у справі за адміністративним позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.12.2016р., -

В С Т А Н О В И В :

07.03.2017р. Підприємство з іноземними інвестиціями "ГЛЕНКОР Грейн Україна», внаслідок зміни назви позивача, Підприємство з іноземними інвестиціями "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" звернулося до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.12.2016р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки відповідача щодо не реальності здійснення господарських операцій позивача з контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю «НВП «Стандарт» є хибними та спростовуються наданими позивачем первинними документами, які відповідають вимогам чинного законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва 01.02.2018 р. у задоволені позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог, оскільки не були надані податкові накладні по спірним господарським операціям.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.02.2018 р. як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що перевірку позивача проведено на підставі ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.02.2016р. у межах кримінального провадження № 0004455 внаслідок порушення кримінальної справи відносно посадових осіб підприємства ФГ «Дніпро97», який був контрагентом у період 2014-2015р.р. ТОВ «НВП «Стандарт».

В судовому засідання представник позивача підтримав аргумент апеляційної скарги, представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, підтримавши відзив на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку Підприємства з іноземними інвестиціями "ГЛЕНКОР ГРЕЙН УКРАЇНА" (код ЄДТПОУ 23393195) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "ПВП "Стандарт" () за жовтень 2015 року", за результатами якої складено акт від 07.12.2016 р. №2075/28-10-41-08/23393195 (т.1 а.с.34).

У акті перевірки порушення обґрунтовані безпідставним віднесенням до складу податку на додану вартість відповідних сум вартості придбаних товару (насіння соняшника) по відносинам із ТОВ НВП "Стандарт" у зв'язку із не доведенням реальності господарських операцій, а саме: перевірку проведено на підставі ухвали Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 грудня 2016 року у рамках кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтями 191, 205, 212, 266 Кримінального кодексу України; в ході досудового розслідування встановлено, що у період 2014-2015 року на території міста Суми зареєстровано ТОВ НВП "Стандарт"; за даним аналізу бази даних ДФС у розрізі контрагентів встановлено, що близько 75% витрат підприємства сформовано на рахунок господарських взаємовідносин з ФГ "Дніпро 97", щодо якого отримано інформацію про фіктивність, відсутність придбання товарно-матеріальних цінностей та необхідних потужностей для провадження господарської діяльності.

На підставі вказаного відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.3, 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування за жовтень 2015 року в розмірі 345 909,00 грн.

Відповідачем від 23.12.2016 р. прийнято податкове повідомлення-рішення № за порушення пунктів 198.1, 198.3, 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України ПІІ "ГЛЕНКОР ГРЕЙН УКРАЇНА" зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2015 року на 345 909,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 86 477,00 грн. (т.1 а.с.79).

Вищенаведені обставини підтверджені належними та допустимими доказами, і не є спірними.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1.1. ст.1 Податкового кодексу України даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок проведення перевірок визначений статтями 75-86 Податкового кодексу України.

Платники податку на додану вартість, об'єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначені розділом 5 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6. цієї статті встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» від 16 липня 1999 року N 996-XIV (надалі за текстом Закон № 996) метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 Закону № 996 документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинним документом.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 996 первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій є підставою для бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивач не надав копій податкових накладних, виписаних ТОВ НВП "Стандарт", то позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів з вказаним висновком суду першої інстанції не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1,2, 3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частинами 2 та 3 статті 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляці йній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до матеріалів справи ПІІ "ГЛЕНКОР ГРЕЙН УКРАЇНА" (покупець) та ТОВ НВП "Стандарт" (продавець) уклали договір купівлі-продажу №СР-00616 від 07 жовтня 2015 року згідно умов якого продавець зобов'язався поставити і передати у власність покупця соняшник (товарний) українського походження врожаю 2015 року на умовах EXW (франко-елеватор) (у редакції Інкотермс 2010) - ПАТ "Лебединське Хлібоприймальне підприємство" (т.1 а.с.92).

Позивач на підтвердження здійснення реальності здійснення господарської операції за вказаним договором надав наступні документи: додаткові угоди (т.1 а.с.98-99, рахунки-фактури від 09 жовтня 2015 року №09-10-15/2, від 12 жовтня 2015 року №12-10-15/2, від 13 жовтня 2015 року №13-10-15/2, видаткові накладні від 09 жовтня 2015 року №243, від 12 жовтня 2015 року №252, від 13 жовтня 2015 року №256; платіжні доручення від 12.10.2015р., 13.10.2015р., 15.10.2015р., акти прийому-передачі зерна від 09.10.2015р., від 12.10.2015р., 13.10.2015, складські квитанції на зерно (т.1 а.с.100-120), договір складського зберігання соняшника (т.1 а.с.121, 140).

Оплату за поставлений товар позивач здійснив шляхом перерахування на рахунок продавця грошових коштів на повну суму вартості поставленого товару, що підтверджено копіями платіжних доручень.

Крім того, згідно з актами прийому-передачі зерна від 09 жовтня 2015 року №18, від 12 жовтня 2015 року №19, від 13 жовтня 2015 року №20 та відповідними складськими квитанціями на зерно ПАТ "Лебединське Хлібоприймальне підприємство" зерно переоформлено з ТОВ НВП "Стандарт" на нового власника - ПІІ "ГЛЕНКОР ГРЕЙН УКРАЇНА". За договором складського зберігання насіння соняшника від 09 жовтня 2015 року №50-С/ЗБ/2015, укладеним між позивачем, як поклажодавцем, та ПАТ "Лебединське Хлібоприймальне підприємство", як зерновий складом, останній зобов'язався прийняти насіння соняшника на зберігання. Відповідно до акта надання послуг зерновий склад надав позивачу послуги зі зберігання соняшника, відвантаження та зважування соняшника на загальну суму 28 691,65 грн.

Також позивач надав суду апеляційної інстанції податкові накладні (т.2 а.с.228) та інші документи щодо транспортування товару (т.2 а.с.196-227), його зберігання (т.2 а.с.39-195).

З огляду на надані позивачем документи, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними впервинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагент позивача був зареєстрований як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг товару, в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Колегія суддів при прийнятті рішення у даній справі приймає до уваги позицію Верховного суду висловлену у постанові суду у справі № К/9901/6704/18 (804/4940/14) від 06.02.2018, зокрема, що наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу. В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі платника у зв'язку з його господарською діяльністю.

Отже, аналізуючи надані позивачем первинні документи, колегія суддів вважає, що позивач на підтвердження здійснення господарської операції надав необхідні документи, в тому числі, необхідність придбання і використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності.

З приводу доводу апелянта про наявності кримінальної справи відносно контрагента контрагента позивача, колегія суддів зазначає, що 27.03.2018р. Верховним судом при розгляді справи № 816/809/17 висловлену правову позицію щодо прийняття судами до уваги при розгляді справ наявної у податкового органу інформації, яка була отримана ними в межах кримінального провадження, зокрема касаційною інстанцією зазначено, що відповідно до ч.4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинено воно цією особою.

Отже, представник відповідача в судовому засіданні підтвердив факт відсутності обвинувального вироку відносно посадових осіб контрагента ТОВ НВП "Стандарт".

Згідно з частиною 2 статті 74 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.3 ст.77 КАС України суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апелянта заслуговують уваги, висновки суду першої інстанції спростовуються наданими позивачем доказами, які суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч.2 ст.308 КАС України прийняв до уваги.

Крім того, колегія суддів зазначає, що при постановлені даного рішення також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для її скасування, та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст.ст.132 та 139 КАС України на користь позивача підлягає стягнення судові витрати.

Повний текст постанови виготовлено 26.04.2018 р.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2018 р. - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2018 р. у справі за адміністративним позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.12.2016р. - скасувати.

Позов Підприємства з іноземними інвестиціями "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.12.2016р. - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 23.12.2016 р. № .

Присудити на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" (ЄДРПОУ - 23393195) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви у сумі 6484,50 грн. згідно платіжного доручення від 02.03.2017 року № 1288 та за подання апеляційної скарги у сумі 9728,69 грн. згідно платіжного доручення від 05.02.2018 року № 1434, що складає 16 213, 19 грн. (шістнадцять тисяч двісті тринадцять грн. 19 коп.)

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

М.І. Кобаль