Справа № 466/10696/16-а
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2018 року

Київ

м. Київ

справа № 466/10696/16-а

провадження № К/9901/45018/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 466/10696/16-а

за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду (у складі судді Улицький В. З.) від 01 вересня 2017 року, установив:

І. ПРОЦЕДУРА

1. У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова, в якому просив:

- визнати неправомірними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області щодо відмови у видачі довідки про складові заробітної плати за посадою, з якої ОСОБА_2 призначено пенсію на підставі Закону України «Про державну службу»;

- зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області видати ОСОБА_2 довідку про складові заробітної плати за посадою начальника відділу контролю і аналізу управління правового забезпечення працюючого державного службовця (за її відсутності - рівнозначної посади), з якої позивачу було призначено пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», станом на 01 грудня 2015 року, з урахуванням всіх надбавок, доплат і допомог, в тому числі допомоги в розмірі 10 посадових окладів при виході на пенсію відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1998 року № 258 та від 12 вересня 1997 року № 1013.

2. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області щодо ненадання ОСОБА_2 довідки про заробітну плату працюючого державного службовця на аналогічній посаді станом на 01 грудня 2015 року;

- зобов'язано Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області видати ОСОБА_2 довідку про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію, станом на 01 грудня 2015 року. У задоволенні решти позовних вимог відмолено.

3. Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області подало апеляційну скаргу.

4. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про звільнення від сплати судового збору, а апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ч. 3 ст. 189 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Скаржнику у справі запропоновано десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху подати до суду документ про сплату судового збору.

5. Ухвалою від 04 травня 2017 року Львівський апеляційний адміністративний суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача (надісланого на виконання вимог ухвали від 07 квітня 2017 року) про відстрочення сплати судового збору та повернув апеляційну скаргу у зв'язку із неусуненням у встановлений судом строк її недоліку.

6. 16 травня 2017 року Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області повторно подало апеляційну скаргу на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року.

7. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року зазначену апеляційну скаргу залишено без руху у зв'язку з пропуском строку на апеляційне оскарження. Встановлено скаржнику тридцятиденний строк з моменту отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для подачі до суду апеляційної інстанції клопотання про його поновлення та зазначення поважних причин пропуску такого строку.

8. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2017 року визнано неповажними підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року та відмовлено скаржнику у відкритті апеляційного провадження на підставі ч. 4 ст. 189 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

9. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2017 року, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

10. У касаційній скарзі клопотань заявлено не було.

11. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

12.Станом на 25 квітня 2018 року заперечень або відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.

13. 22 березня 2018 року касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2017 року у справі № 466/10696/16-а передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, яку ухвалою від 20 квітня 2018 року прийнято до провадження та призначено її розгляд в порядку письмового провадження.

IІ. ОЦІНКА СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

14. Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що наведені відповідачем обставини, а саме відсутність коштів для сплати судового збору, не дають підстав для висновку про поважність причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження, оскільки подане клопотання є необґрунтованим, а обставини, на які посилається скаржник у своїй заяві - не підтверджені жодними доказами.

15. До такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов керуючись ст. 186, ч. 4 ст. 189 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23 січня 2015 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

IІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

16. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що у зв'язку з виділенням коштів на сплату судового збору, які поступають на його рахунки частинами і з запізненням, він був позбавлений можливості своєчасно сплатити судовий збір та долучити оригінал платіжного доручення до апеляційної скарги.

17. На думку скаржника, апеляційну скаргу на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року ним було подано в межах строку встановленого у ст. 186 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), про що свідчать первісно подана ним апеляційна скарга, клопотання про відстрочення сплати судового збору та повторно подана апеляційна скарга.

IV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

18. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року), а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

19. Частиною 2 ст. 186 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлений процесуальний строк апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції; відповідно до вказаної норми апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

20. Згідно з ч. 4 ст. 186 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст. 186 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

21. Відповідно до ч. 1 ст. 102 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

22. Суд поновлює або продовжує процесуальний строк, якщо визнає поважною причину пропуску даного строку (поважність причин повинен доводити скаржник).

23. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

24. Як свідчать матеріали справи, на виконання ухвали апеляційного суду від 27 червня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху скаржником 05 липня 2017 року подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження. Вказана заява обґрунтована тим, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції ним був пропущений у зв'язку з тим, що на момент первинної подачі апеляційної скарги не було можливості сплатити судовий збір, у зв'язку з відсутністю коштів для сплати судового збору, тому після надходження коштів на рахунок відповідача судовий збір був сплачений. Наведене, на думку відповідача, свідчить про те, що ним вживались необхідні та передбачені законодавством заходи щодо забезпечення належної та своєчасної сплати судового збору.

25. Стаття 49 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачала обов'язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, зокрема, щодо сплати судового збору.

26. З метою виконання процесуального обов'язку щодо дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

27. Водночас обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у неї коштів, призначених для сплати судового збору, не можна вважати об'єктивно істотними перешкодами для своєчасної реалізації процесуальних прав, а є такими, що свідчать про організаційні недоліки.

28. Не спростовують висновків суду апеляційної інстанції й обставини звернення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області з первинною апеляційною скаргою (яку було залишено без руху та повернуто з підстав несплати судового збору) у строк, встановлений ст. 186 КАС України, оскільки своєчасна первинна подача апеляційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових меж, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення.

29. Така правова позиція підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Устименко проти України» від 29 січня 2016 року та «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

30. До того ж Європейський суд з прав людини визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів.

31. Як свідчать матеріали справи, повторна апеляційна скарга на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2016 року була подана поза межами законодавчо встановленого десятиденного строку на її апеляційне оскарження, і скаржником не наведено причин, які б свідчили про поважність пропуску такого строку.

32. Відповідно до ч. 4 ст. 189 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

33. З огляду на наведене, Суд дійшов висновку, що вирішуючи питання про поважність пропущення відповідачем строку на апеляційне оскарження судового рішення, апеляційний суд дійшов обґрунтовано висновку про те, що вказані відповідачем підстави не були поважними та правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі абз. 2 ч. 4 ст. 189 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

34. Враховуючи наведене, Суд не встановив порушень норм процесуального права при ухваленні судом апеляційної інстанції оскаржуваного судового рішення.

35. Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України (у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

36. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України (у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

37. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 242, 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2017 року у справі № 466/10696/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді В. М. Кравчук

О. П. Стародуб