Справа № 813/283/18
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/283/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2018 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко Б.С.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) до Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області, відповідач) з вимогами:

- «визнати протиправними дії начальника Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області - ОСОБА_2, начальника відділення СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області - ОСОБА_3, т.в.о. начальника СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області - ОСОБА_4»;

- «зобов'язати посадову особу НП у Львівській області - ОСОБА_3 публічно вибачитись перед ОСОБА_1 перед особовим складом Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликається на наступні обставини. Зокрема, зазначає, що 11.08.2017 прибувши у Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області з приводу бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_5 має статус потерпілого, позивач зустрівся з начальником відділення СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 Позивач стверджує, що ОСОБА_3 в присутності т.в.о. начальника СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4, вилаявся нецензурною лексикою в його адресу. Зазначив, що зробив зауваження т.в.о. начальника СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 щодо хамської, протиправної поведінки його підлеглого ОСОБА_3, на що ОСОБА_4 розсміявся і навіть не звернув увагу ОСОБА_3 щодо негайного вибачення перед позивачем. 28.08.2017 ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до начальника Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_2 з проханням притягнути начальника відділення СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності та зобов'язати принести вибачення перед ОСОБА_1 за свою нетактичну, хамську поведінку. За твердженням позивача, станом на дату подання позову він не отримав жодної відповіді щодо розгляду його скарги від 28.08.2017. Таким чином, вважає, що такі дії свідчать про неправомірне покривання вищим керівництвом протиправних дій своїх підлеглих та є порушення ст.20 Закону України «Про звернення громадян», згідно якої звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження.

Ухвалою суду від 06.02.2018 відкрито провадження у справі, призначено у справі підготовче засідання.

Ухвалою суду від 19.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання вкотре не забезпечив, належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового розгляду справи. Заяви про розгляд справи у відсутності представника відповідача чи про відкладення розгляду справи через неможливість його прибуття в судове засідання також подано не було.

У встановлений судом строк відповідач правом на подання відзиву у порядку ст. 162 не скористався.

Так, згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладене та враховуючи положення ч.3 ст. 205 КАС України, згідно якого у разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, суд вирішив за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З долучених до матеріалів справи доказів судом встановлено, що 28.08.2017 ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на ім'я начальника Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_2 з вимогою притягнути начальника відділення СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності та зобов'язати вибачитись перед ОСОБА_1, як зазначено в скарзі, - «за свою не тактичну, хамську поведінку, що аж ніяк не личить працівникові правоохоронного органу». Крім цього, просив звернути увагу заступнику начальника СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 про недопустимість в майбутньому подібних випадків з боку підлеглих. Письмову відповідь на скаргу просив надіслати рекомендованим листом у строки передбачені законодавством. Вказана скарга згідно з проставленим на ній штампом Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області зареєстрована 28.08.2017 за вх. № 0-25.

З пояснень позивача, встановлено, що жодний відповіді на його скаргу від 28.08.2017 за вх.№ 0-25 позивачу від Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області не надходило.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, суд керується наступним.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян». Закон забезпечує громадянам України можливості для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з ст.3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Як визначено в абз.4 Закону України «Про звернення громадян», скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

За приписами ст.4 цього Закону, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

-порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

-створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

-незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про звернення громадян», звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Звернення може бути усним чи письмовим. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення).

Як встановлено імперативною нормою ст.7 Закону України «Про звернення громадян», звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються. (ст.7 Закону України «Про звернення громадян»).

У силу приписів ст.15 Закону відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно з ст.16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Так, як встановлено судом, керуючись Законом України «Про звернення громадян», у встановленому цим законом порядку позивач звернувся до начальника Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_2 зі скаргою на протиправну поведінку начальника відділення СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3

Однак, всупереч встановленому законом обов'язку розглянути скаргу та попри заборону відмови в прийнятті та розгляді такого звернення (ст.7 Закону України «Про звернення громадян»), жодної відповіді позивачу за результатами розгляду його скарги від 28.08.2017 чи роз'яснень щодо не розгляду такої відповідач не скерував.

Вказані обставини жодним чином відповідачем не спростовані, як і не надано доказів протилежного.

Більше того, відповідачем проігноровані неодноразові вимоги суду викласти свою правову позицію щодо позову ОСОБА_1, що перебуває на розгляді суду.

В контексті зазначено, суд зауважує, що відповідно до ч.4 ст.159 КАС України, неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Таким чином, за результатами системного аналізу приписів зазначеного законодавства у взаємозв'язку з обставинами даної справи суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними дій начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_2 щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 від 28.08.2017. Водночас, з метою повного захисту прав і інтересів позивача, суд вирішив зобов'язати начальника Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_2 розглянути скаргу ОСОБА_1 від 28.08.2017 та за результатами її розгляду вжити заходів реагування відповідно до чинного законодавства.

При цьому, вимоги позивача щодо визнання протиправними дій начальника відділення СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 щодо хамської поведінки до громадянина ОСОБА_1 та щодо визнання протиправними дій т.в.о. начальника СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 щодо не реагування на хамську поведінку його підлеглого не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

За правилами ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Предметом доказування згідно з ч.2 ст. 73 КАС України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків ( ст. 72 КАС України).

При цьому, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач покликається на аморальну, неетичну поведінку начальника відділення СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3, який за словами позивача вилаявся нецензурною лайкою в його адресу, та т.в.о. начальника СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4, який розсміявся та не зреагував на таку поведінку його підлеглого.

Разом з тим, доказів на підтвердження того, що мали місце зазначені обставин в матеріалах справи не міститься, відтак суд не вбачає за можливе встановити наявність цих обставин та надати їм правову оцінку виключно на підставі тверджень позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у п. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», п. 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання протиправними дій начальника відділення СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області - ОСОБА_3 щодо хамської поведінки до громадянина ОСОБА_1 та щодо визнання протиправними дій т.в.о. начальника СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 щодо не реагування на хамську поведінку його підлеглого задоволенню не підлягають.

Статтею 55 Конституції України передбачено право на судовий захист, зокрема кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Завданням адміністративного судочинства, за приписами ч.1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду справи судом встановлено, що дії відповідача щодо не розгляду заяви позивача не відповідають зазначеним вимогам для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн (пункт 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008 року № 2).

Закріплений у ч. 1 ст.9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, всупереч встановленому частиною 1 ст. 77 КАС України обов'язку доказування, відповідач не довів правомірності свої дій щодо не розгляду скарги позивача, тому позовна вимога в частині визнання протиправним дій начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_2 щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 від 28.08.2017 підлягає задоволенню. У задоволенні решті вимог позивача слід відмовити.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. З приводу цього, суд зазначає, що оскільки позивач був звільнений судом від сплати судового збору, розподіл судових витрат у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 72, 77, 243-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області - ОСОБА_2 щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 від 28.08.2017.

Зобов'язати начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області - ОСОБА_2 розглянути скаргу ОСОБА_1 від 28.08.2017 та за результатами розгляду вжити заходів реагування відповідно до чинного законодавства.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 27.04.2018.

Суддя В.М. Сакалош