Справа № 826/5855/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5855/17 Головуючий у 1 інстанції: Федорчук А.Б.
Суддя - доповідач:Вівдиченко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Губської Л.В. Земляної Г.В. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Культурно-мистецький центр «Трускавець» та Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» до Комісії з питань розгляду скарги у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна про скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» звернувся до суду з позовом до Комісії з питань розгляду скарги у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, в якому просив: - визнати незаконним та скасувати висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України від 25.04.2017р. за результатами розгляду скарги ТОВ «КМЦ «Трускавець» від 18.04.2017р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 20.04.2017р. за № 11683-0-33-17; - визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 1406/5 від 25.04.2017р. «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», підставою для якого є висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України від 25.04.2017р. за результатами розгляду скарги ТОВ «КМЦ «Трускавець» від 18.04.2017р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 20.04.2017р. за № 11683-0-33-17.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1406/5 від 25.04.2017р. «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Культурно-мистецький центр «Трускавець» та Міністерство юстиції України звернулися з апеляційними скаргами, просять скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09.09.2008р. між ФОП ОСОБА_6 (Позичальником) та ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк») був укладений кредитний договір № 10.128/08-КД, згідно якого, банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти (кредит) на таких умовах: сума кредиту - 1 300 000,00 доларів США; строк кредитування 7 років - до 08.09.2015р.; проценти за користування кредитом 16 відсотків річних, а позичальник зобов'язався використати кредит на передбачені в кредитному договорі цілі, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання в порядку і строки, передбачені кредитним договором.

Згідно з п. 5.1 кредитного договору, позичальник зобов'язався повернути банку отриманий кредит та сплатити проценти за користування кредитом в повному обсязі в строки та у порядку, встановлені кредитним договором.

Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено, що порядок і строк повернення кредиту здійснюється згідно графіку, який є невід'ємною частиною кредитного договору.

Крім того, 09.09.2008р. між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», (іпотекодержателем) та ТзОВ «Культурно-мистецький центр «Трускавець» (іпотекодавецем), який є майновим поручителем за зобов'язаннями ФОП ОСОБА_6, було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Чичерською Л.О. зареєстрований в реєстрі за № 1843.

Згідно з п. 1.3 іпотечного договору, іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку нежитлову будівлю, а саме: будівлю Палацу культури «ІНФОРМАЦІЯ_1», за планом земельної ділянки позначеною літерою «А3», цегляна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності, і на яку, відповідно до законодавства, може бути звернено стягнення. Загальна площа нежитлового приміщення складає 7774,7 кв.м.

У зв'язку з її невиконанням, ВАТ «ВТБ Банк» звернувся з позовом до Господарського суду Львівської області про дострокове стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.12.2009р. у справі № 26/202, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2010р., у задоволенні позову ВАТ «ВТБ Банк» про дострокове стягнення з ФОП ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором відмовлено на підставі того, що не підписання сторонами кредитного договору графіка повернення кредиту свідчить про погодження повернення позичальником кредиту та сплату процентів за користування кредитом в строк, зазначений у п.1.1 кредитного договору, тобто - до 08.09.2015р.

В подальшому, між ПАТ «ВТБ Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» 18.11.2015р. укладено договір № 21МБ відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами, згодом - додаткову угоду № 1 від 27.11.2015р. до цього договору, а 01.12.2015р. - договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О., зареєстрований в реєстрі за № 2225, відповідно до яких, банк відступив право вимоги за спірними кредитним договором та договором іпотеки ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс».

ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» надіслало ТОВ «Культурно-мистецький центр «Трускавець» та ФОП ОСОБА_6 вимогу № 26.01.2016-3 від 26.01.2016р. про усунення порушення (в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), в якій повідомило про наявність заборгованості, згідно кредитного договору. У своїй вимозі ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» вимагало сплатити заборгованість у повному обсязі у 30-денний термін та попередило, що у випадку несплати зверне стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Вищезазначені обставини встановлені рішенням Господарського суду Львівської області від 31.10.2016р. у справі № 914/2225/16, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16 березня 2017 року.

Як зазначено позивачем, 18.11.2016р. ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» було зареєстровано право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю загальною площею 7774,7 кв.м, що розташована за адресою: Львівська обл., м. Трускавець, вулиця Бориславська, будинок 7, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 115.

26.01.2017р. державним реєстратором прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом Барбуляк Х.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 33584716.

20.04.2017р. до Міністерства юстиції України надійшла скарга від 18.04.2017р. подана ТОВ «КМЦ «ТРУСКАВЕЦЬ», в якій зазначено, що під час проведення державним реєстратором - приватним нотаріусом Барбуляк Х.М. реєстраційних дій, було грубо порушено вимоги законодавства у сфері державної реєстрації прав та їх обтяжень, а саме: здійснено реєстраційні дії, не беручи до уваги наявність ухвали Франківського районного суду м. Львова про накладення арешту на спірне майно та не встановлення державним реєстратором факту виконання умов Договору іпотеки.

Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 25.04.2017р. вирішено задовольнити скаргу ТОВ «КМЦ «ТРУСКАВЕЦЬ» від 18.04.2017р. частково. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.01.2017р. № 33584716, прийняте приватним нотаріусом у частині оскарження рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Наказом заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації № 1406/5 від 25.04.2017р. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було скасовано.

Зі змісту Наказу № 1406/5 вбачається, що він прийнятий, на підставі ч.ч. 2, 5 ст. 26, пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1128 та висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 25.04.2017 року за результатами розгляду скарги ТОВ «КМЦ «ТРУСКАВЕЦЬ» від 18.04.2017р.

Наказом № 1406/5 скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке прийнято приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М.

Позивач, вважаючи висновки комісії та Наказ незаконними та такими, що прийняті з порушенням вимог щодо процедури розгляду скарг на рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

В силу ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Положеннями статті 7 Закону передбачено, що розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України здійснює Міністерство юстиції України (п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Частиною другою статті 37 вказаного Закону встановлено, що Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до частини п'ятої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: 1) повне найменування (ім'я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; 2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується; 3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; 4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.

Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

Якщо скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав подається представником скаржника, до скарги додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Згідно з ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав; б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; д) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України.

Рішення, передбачені підпунктами «а», «ґ», «д» і «е» пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

У рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги.

Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

Згідно частин дев'ятої та десятої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Процедуру розгляду відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закони) скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Мін'юсту (далі - суб'єкт оскарження), що здійснюється Мін'юстом та його територіальними органами (далі - суб'єкт розгляду скарги), визначає Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок № 1128).

Стосовно доводів апеляційної скарги Міністерства юстиції України про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо порушення відповідачем положень п.п. 9 та 11 вказаного Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1128, для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Згідно пункту 8 Порядку № 1128, під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує: 1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження; 2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах; 3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора); 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Пунктом 9 Порядку № 1128 встановлено, що під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 1128, копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб'єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов'язково приймаються комісією до розгляду.

Системний аналіз вказаних положень законодавства дає підстави колегії суддів дійти висновку про те, що суб'єкт розгляду скарги зобов'язаний під час розгляду скарги по суті запросити скаржника та/або його представника (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкта оскарження та інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі або встановлених відповідно до відомостей реєстрів та надати їм копії скарги та доданих до неї документів.

Натомість, як зазначено відповідачем, на виконання умов п. 11 Порядку № 1128, ним було надіслано копії скарг на адреси суб'єкта оскарження та заінтересованої особи, що підтверджується копіями супровідних листів від 21.04.2017р. № 11683-0-33-17/19К та № 2/11683-0-33-17/19К (ст.ст. 24-25 матеріалів розгляду скарги) в той час, як засідання Комісії відбулося 25.04.2017р., тобто позивач був повідомлений завчасно. Також було розміщено оголошення про засідання комісії на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, про що в матеріалах справи наявні докази, а саме роздруківка з офіційного сайту Мін'юсту (ст. 26 матеріалів розгляду скарги).

Однак, вивченням матеріалів розгляду скарги колегією суддів встановлено, що в них відсутні докази направлення листа повідомлення про розгляд скарги, а на стор. 24-25 міститься лише лист, який мав бути направлений на адресу позивача, що в свою чергу свідчить про те, що комісією не було повідомлено позивача про розгляд скарги (Т.1 а.с.108-109).

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких доказів повідомлення позивача та третьої особи про розгляд скарги ТОВ «Культурно-мистецький центр «Трускавець» від 18.04.2017 року. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення на адресу ТОВ «ФК «Поліс» копії скарги та доданих до неї документів.

Отже, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що ним завчасно було направлено позивачу повідомлення про отримання скарги від ТОВ «Культурно-мистецький центр «Трускавець» та копії такої скарги з додатками.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в своїх запереченнях на позовну заяву зазначав, що з Рекомендованого повідомлення 1 вбачається, що його направлено на адресу керівника ТОВ «ТРУСКАВЕЦЬ», а не на адресу ТОВ «ТРУСКАВЕЦЬ», як передбачено Договором іпотеки; на самому повідомленні відсутня дата його вручення; відсутня відмітка про те, хто отримав Рекомендоване повідомлення 1 (уповноважена особа, особа за довіреністю, особисто); відсутній підпис особи, яка одержала рекомендоване повідомлення; рекомендоване повідомлення не містить прізвища працівника поштового зв'язку; з відстеження пересилання поштових відправлень (http://services.ukrposhta.ua/bardcodesingle/) вбачається, що Рекомендоване повідомлення 1 зі штриховим ідентифікатором Ц 078 взагалі не зареєстровано в системі. З Рекомендованого повідомлення 2 вбачається, що воно повертається за місцем обслуговування; відповідно до Чека 2 Рекомендоване повідомлення 2 направлялося лише ОСОБА_6, тим часом як адресатами за Вимогою 2 є ОСОБА_6 та ТОВ «ТРУСКАВЕЦЬ»; з відстеження пересилання поштових відправлень (http://services.ukrposhta.ua/bardcodesingle/) вбачається, що Рекомендоване повідомлення 1 зі штриховим ідентифікатором Ц 726 взагалі не зареєстровано в системі.

Разом з тим, з Висновку Комісії від 25.04.2017р. вбачається, що Рекомендоване повідомлення 1 зі штриховим ідентифікатором Ц 078 мається на увазі направлення 25.04.2016р. вимоги про усунення порушень, в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», а під Рекомендованим повідомлення 2, мається на увазі направлення 26.01.2016р. вимоги про усунення порушень в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Натомість, постановою Вищого господарського суду України від 11 липня 2017 року по справі № 914/2225/16 встановлено, що ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» надіслало ТОВ «Культурно-мистецький центр «Трускавець» та Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_6 вимогу № 26.01.2016-3 від 26.01.2016р. про усунення порушення (в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), в якій повідомило про наявність заборгованості, згідно кредитного договору. У своїй вимозі ТзОВ «Фінансова «Компанія Поліс» вимагало сплатити заборгованість у повному обсязі у 30-денний термін та попередило, що у випадку несплати зверне стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу порушено норми Порядку № 1128, зокрема, в частині обов'язкового надсилання зацікавленим особам копій скарг з додатками, що призвело до порушення законодавчо визначених прав заінтересованої особи подати письмові пояснення по суті скарги та незабезпечення об'єктивного розгляду скарги у сфері державної реєстрації.

При цьому, під час розгляду справи № 914/2225/16 судом було встановлено, що на адресу скаржника було направлено вимогу № 26.01.2016-3 від 26.01.2016р. про усунення порушення (в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), а отже доводи апеляційної скарги Міністерства юстиції України про те, що Рекомендоване повідомлення 2 не було належним чином направлено на адресу скаржника є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, інформація про відстеження пересилання поштових відправлень (http://services.ukrposhta.ua/bardcodesingle/) за штриховими ідентифікаторами можлива лише протягом шести місяців (п. 122 Постанови КМ України від 05 березня 2009 р. № 270), а враховуючи, що відповідач перевіряв відстеження за 2016 рік (26.01.2016р. та 25.04.2016р.) 25.04.2017р., після спливу даного строку, а тому в базі Укрпошти інформація штриховими ідентифікаторами: Ц 726, Ц 078 - відсутня.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо факту пропущення скаржником 60-денного строку звернення до Міністерства юстиції України зі скаргою, в порядку статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», колегія суддів зважає на наступне.

Згідно з п. 5-7 Порядку № 1128, перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення:

1) чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб'єкта розгляду скарги (належний суб'єкт розгляду скарги);

2) чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги;

3) чи наявні (відсутні) інші скарги у суб'єкта розгляду скарги.

У разі коли розгляд скарги відповідно до Законів здійснюється іншим суб'єктом розгляду скарги, така скарга у строк не більше п'яти календарних днів з моменту її реєстрації пересилається суб'єктом розгляду скарги, яким отримано скаргу, за належністю відповідному суб'єкту розгляду скарги, про що повідомляється відповідному скаржнику.

Строк розгляду скарги у випадку, передбаченому абзацом першим цього пункту, обраховується з дати її реєстрації належним суб'єктом розгляду скарги. При цьому, вимога Законів щодо строків подання скарги вважається виконаною, якщо така скарга подана у відповідні строки до суб'єкта розгляду скарги, який пересилав її до належного суб'єкта розгляду скарги.

У разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб'єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у розгляді скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Таким чином, Комісія перед початком розгляду скарги по суті повинна встановити чи подана скарга із дотриманням строків, встановлених для її подання. У разі якщо строк подання скарги порушено, - повинно бути прийнято мотивоване рішення про відмову у розгляді скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Барбуляк Х.М. прийнято 26.01.2017р.

Натомість, зі скаргою на вказане рішення ТОВ «Культурно-мистецький центр «Трускавець» звернувся 18.04.2017р. (зареєстровано Міністерством юстиції України 20.04.2017р.).

При цьому, до своєї скарги ТОВ «Культурно-мистецький центр «Трускавець» було надано Довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: № 78572590 від 22.01.2017р. та № 84206514 від 04.04.2017р.

В силу ч. 1 ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 16.11.2016 року № 6-2469цс16, порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який особа не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

Особа повинна також довести той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, встановленого нормами законодавства.

З поданих до скарги документів вбачається, що скаржник здійснював моніторинг відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Натомість, з поданих документів встановити дату коли скаржник дізнався про порушення своїх прав неможливо.

Таким чином, комісією не було також дотримано вимог законодавства щодо встановлення дати порушених прав ТОВ «Культурно-мистецький центр «Трускавець», а відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що Комісією порушено порядок розгляду скарги в частині встановлення факту дотримання скаржником строку її подання.

Щодо доводів апелянтів про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що розгляд скарги не належав до компетенції відповідача, колегія суддів зважає на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Міністерство юстиції України розглядає скарги: на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

В ухвалі Франківського районного суду м. Львова від 11.01.2017р. по справі № 465/6234/16-ц про скасування заходів забезпечення позову зазначено наступне: «за наявності накладеного арешту на майно ТзОВ «КМЦ «Трускавець», згідно ухвали про забезпечення позову від 07 листопада 2016 року, права Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» як іпотекодержателя на одержання задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, в порядку, визначеному ст.ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку» та договором іпотеки є порушеними, в зв'язку з чим, з метою усунення порушень прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 07 листопада 2016 року в частині накладення арешту в межах суми позову - 3 500 000 грн. на належне ТзОВ «Культурно-мистецький центр «Трускавець» (82200, Львівська область, м. Трускавець, вул. Бориславська,47; ) нерухоме майно: нежитлову будівлю загальною площею 7774,7 кв.м., реєстраційний номер майна 7377043, розташовану за адресою:АДРЕСА_1, яке належить ТзОВ «Культурно-мистецький центр «Трускавець» на підставі свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 від 09.09.2004 року, видане виконавчим комітетом Трускавецької міської ради та заборони Державним реєстраторам прав на нерухоме майно та особам на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно проводити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційні дії наслідком яких є зміна власника майна, яке належне ТзОВ «Культурно-мистецький центр «Трускавець» (82200, Львівська область, м. Трускавець, вул. Бориславська, 47; ідентифікаційний код юридичної особи: 32404113) підлягає скасуванню.».

Як вбачається з рішення суду, спірне майно належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» як іпотекодержателя за договором іпотеки.

Крім цього, в серпні 2016 року ТОВ «Культурно-мистецький центр «Трускавець» звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», ПАТ «ВТБ Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 10.128/08-КД від 09.09.2008р. укладеного між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 та Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», договору іпотеки, укладеного між ТОВ «Культурно-мистецький центр «Трускавець» та Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», дана інформація є доступною та розміщена в ЄДРСР (http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 31.10.2016р. у справі № 914/2225/16, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.03.2017р. у задоволенні позову відмовлено.

Як зазначено позивачем, в провадженні Вищого господарського суду України перебуває справа № 914/2225/16 за касаційною скаргою ТОВ «Культурно-мистецький центр «Трускавець».

При цьому, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, станом на 20.04.2017р. (час подання скарги) був наявний судовий спір щодо спірного нерухомого майна та переходу права власності на нього.

Однак, Міністерством юстиції України зазначено про те, що скаржник в скарзі не зазначив інформацію про наявність будь-якого спору, при цьому наголосив, що судовий спір з порушеного у вищевказаній скарзі питання про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 33584716 від 26.01.2017 р. - відсутній.

Вказані доводи апелянта колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, відповідач - Міністерство юстиції України не був позбавлений права перевірити інформацію в ЄДРСР про встановлення відсутності спору між сторонами щодо спірного нерухомого майна.

Крім того, за наслідками перевірки в ЄДРСР щодо наявності спору в розділі «Пошук за контекстом» при введені в пошук - ТОВ «Культурно-мистецький центр «Трускавець», в розділі форма судочинства «Господарське» наявна інформація по 5 об'єктам (постанова ВГСУ по справі № 914/2225/16 (1 документ); постанова та ухвала ВГСУ та постанова Львівського апеляційного господарського суду по справі № 914/1782/16 (3 документа); постанова ВГСУ по справі № 26/202 (1 документ), що в свою чергу, давало можливість відповідачу перевірити та встановити наявність спору між сторонами щодо спірного нерухомого майна (http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Проте, як вбачається з матеріалів справи відповідачі не скористалися відомостями, які містяться в ЄДРСР, що призвело до неповного встановлення підстав для прийняття до розгляду скарги скаржника до розгляду.

В силу п. 9 ч. 8 ст. 37 Закону, Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу.

З огляду на зазначене, в даному випадку, Міністерство юстиції України повинно було повернути скаргу скаржнику, у відповідності до п. 9 ч. 8 ст. 37 Закону, у зв'язку з тим, що розгляд питань, порушених у такій скарзі не належить до його компетенції, оскільки був наявний судовий спір щодо вищевказаного нерухомого майна та переходу права власності на нього.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що апелянтом - Міністерством юстиції України визнається та не спростовується той факт, що на момент розгляду скарги існував судовий спір щодо нерухомого майна, проте апелянт посилається на те, що законодавством на Комісію не покладено обов'язку перевірки відомостей про наявність/відсутність спору шляхом перевірки відомостей в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Однак, зазначені твердження апелянта суперечать положенням чинного законодавства, а саме: п. 5 Порядку № 1128 та п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Разом з тим, на спростування вказаних доводів апелянта - Міністерства юстиції України позивачем долучено до матеріалів справи Висновок комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 04.10.2016р. та заперечення Міністерства юстиції України в іншій адміністративній справі, де ним робиться посилання і доказується протилежне, а саме: факт правомірності відмови у задоволенні скарги, з підстав наявності судового спору.

Колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онер'їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»).

Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах які зачіпають виборчі права (див. зазначені вище рішення у справах «Онер'їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення «Москаль проти Польщі»).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» та у справах «Ґаші проти Хорватії» «Трґо проти Хорватії»).

Зазначене в сукупності повністю спростовує посилання апелянта про те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків, що розгляд скарги не належав до його компетенції.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 1406/5 від 25.04.2017р. «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

Разом з тим, незважаючи на протиправний характер оскаржуваного висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 25.04.2017р., суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що такий висновок не може бути скасований у судовому порядку, оскільки він не є рішенням суб'єкта владних повноважень в контексті норм КАС України, яке створює правові наслідки, а являє собою відображення суб'єктивної думки членів Комісії при розгляді скарги ТОВ «КМЦ «Трускавець» та є підставою для прийняття відповідного наказу Міністерством юстиції України.

Тому, в даному випадку, юридичне значення має саме наказ 1406/5 від 25.04.2017р. «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», а відтак, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині скасування зазначеного висновку Комісії.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Культурно-мистецький центр «Трускавець» та Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Губська Л.В. Земляна Г.В.

Повний текст постанови виготовлено 26.04.2018 року