Справа № 815/738/18
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/738/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С. при секретарі Кузьменко Е.Х., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно, визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги, зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулась ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно, визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги, зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу. В судовому засіданні 26.04.2018 року позивач підтримала заявлені позовні вимоги з огляду на те, що вона проходила службу у ЗСУ та при звільненні не отримала грошової компенсації за не отримане речове майно під час проходження військової службі в Збройних силах України на підставі ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та матеріальної допомоги на лікування. Представник відповідача визнав наявність у відповідача обов`язку компенсувати грошима не отримане позивачем речове майно за час проходження ним служби у ВЧ НОМЕР_1 , але заперечив проти задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на лікування, оскільки відповідний рапорт позивача до командира частини не надходив та не був зареєстрований у журналі вхідної кореспонденції військової частини.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановлює наступні факти та обставини:

Позивач проходив військову службу в Збройних силах України, що згідно положень п.17 ч.1 ст.4 КАС України відноситься до поняття публічної служби, спори щодо проходження якої, у тому числі й спори щодо отримання відповідних компенсацій, пов`язаних з її проходженням згідно п.2 ч.1 ст.19 КАС України віднесені до компетенції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

15.12.2017 року, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 313, Позивача, звільненого у запас за підпунктом «а» (жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу військовій частині НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Перед звільненням, 12.12.2017 року, позивач подав рапорт про нарахування та виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно. Вказаний документ зареєстрований у військовій частині 12.12.2017 року за №1010.

Відповідачем до теперішнього часу не видана довідка про вартість речового майна, що належить до видачі Позивачеві та не сплачені належні грошові кошти, що порушує соціально-економічні права і свободи позивача та змусило його звернутися із даним адміністративним позовом.

Крім цього, позивачу при звільненні не проведена виплата матеріальної допомоги в розмірі 4741,00 грн.

Так, 31.10.2017 року позивачем був написаний рапорт про виплату матеріальної допомоги в розмірі 4741,00 грн. за 2017 рік відповідно до наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» у зв`язку із хворобою. На підтвердження наявності хвороби Позивачем надана довідка Військово-лікарській комісії клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 06.10.2017 року №1849 та висновок медичного обстеження від 27.10.2017 року.

Даний рапорт був затверджений начальником фінансово-економічної служби військової частини, відповідним складом комісії та командиром військової частини.

Поряд з цим, на момент звільнення Позивача належні йому виплати з матеріальної допомоги здійснені не були.

Суд не погоджується з підставами та правомірністю відмови позивачу в виплаті компенсації за не отримане речове майно та матеріальної допомоги з наступних підстав:

Відповідно до положень ч.2 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які знаходяться на службі в Збройних силах України і інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначаються, а також єдина система їх соціального та правового захисту встановлюється і гарантується Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За правилами ст. 1-1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

За правилами ч.1 ст.9-1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п.3 «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України зід 16.03.2016 року №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно із п.п.4,5 Порядку від 16.03.2016 року №178 грошова компенсація виплачується, зокрема, військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Аналіз наведених правових норм показав, що військовослужбовцю гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби.

Зазначені гарантії реалізуються за заявочним принципом, тобто відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, у тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Таким чином, вимоги Позивача щодо грошової компенсації речового майна у зв`язку із звільненням з військової служби у повній мірі відповідають приписам ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII, п. З «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178.

Слід зазначити, що до внесення змін 30.07.2015 року до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ, з урахуванням дії пункту 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошова компенсація повинна бути виплачена за речове майно, неотримане військовослужбовцем до 11 березня 2000 року та з 22 травня 2008 року.

Зокрема, виплата такої компенсації була призупинена Законом України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" з 11 березня 2000 року.

Крім того, Законом України від 19 січня 2006 року № 489-У "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дію пункту 2 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" було зупинено на 2007 рік.

Також, пункт 2 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" було виключено згідно із Законом України від 28 січня 2007 року №107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", проте вказані положення цього Закону визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Відтак пункт 2 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є діючим та підлягає виконанню з моменту прийняття рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

Приведена норма регулює порядок компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюється на військовослужбовців, звільнених з військової служби. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19.03.2013 року, 11.06.2013 року, 18.06.2013 року, 22.10.2013 року, 10.12.2013 року і є обов`язковою для врахування адміністративними судами в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України.

З огляду на те, що Позивач проходив військову службу за контрактом та ще до звільнення звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з метою одержання грошової компенсації замість неоіриманого речового майна із відповідним рапортом, положення пункту 2 статті 9-1 також поширюються на спірні правовідносини.

Суд також враховує по цьому питанню правову позицію представника відповідача, який погодився з наявністю права позивача на отримання цієї компенсації.

Відповідно до ч.ч.1-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначає наказ Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Правила виплати матеріальної допомоги в даній Інструкції визначені розділом XXXIII.

Так, відповідно до п.33.1 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально- побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Пунктом 33.2 визначено, що матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Відповідно до п.33.3 розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами, що ними займалися.

Відповідно до п.33.6 військовослужбовцям, звільненим з військової служби в кінці календарного року з наданням при звільненні чергової відпустки, яка закінчується в наступному календарному році, матеріальна допомога в новому році не надається.

Пунктом 33.9 визначено, що у разі переміщення військовослужбовців по службі в інші військові частини в грошовому атестаті (розрахунковій книжці) зазначається, у якому розмірі та за який період військовослужбовцю виплачена матеріальна допомога.

Якщо матеріальна допомога не надавалася, робиться запис: «Матеріальна допомога за відповідний рік не виплачувалася».

Змістовний аналіз вказаних норм законодавства доводить до висновку, що Позивачу належить до виплати матеріальна допомога.

Судом не приймається до уваги посилання на обставину правомірності не розгляду та не прийняття рішення щодо виплати позивачу матеріальної допомоги не реєстрацію рапорту позивача від 31.10.2017 року (а.с.18) у Книзі реєстрації вхідної кореспонденції ВЧ НОМЕР_1 , оскільки зазначений рапорт містить підпис посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про його прийняття та на зворотному боці рапорту є підписи членів комісії ВЧ НОМЕР_1 по призначенню відповідної допомоги військовослужбовцям.

Суд вважає, що позивач довів факт подання рапорту від 31.10.2017 року до відповідної повноважної посадової особи ВЧ НОМЕР_1 , але представник відповідача не надав доказів дотримання строків його розгляду та надання відповідної відповіді військовослужбовцю.

Разом з тим, суд не може зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 одразу виплатити на користь позивача суду матеріальної допомоги, оскільки відповідне рішення командиром ВЧ НОМЕР_1 не приймалось, а тому суд, відповідно до повноважень суду у спірних правовідносинах вважає необхідним визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту позивача від 31.10.2017 року та зобов`язати розглянути цей рапорт та прийняти відповідне рішення з урахуванням встановленого судом висновку про наявність у позивача права на отримання такої допомоги.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у формі, визначеної судом, відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.245 КАС України.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно.

4. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 31.10.2017 року про надання матеріальної допомоги на оздоровлення.

5. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 від 31.10.2017 року про надання матеріальної допомоги на оздоровлення та ухвалити рішення із зарахуванням висновків суду по справі.

6. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 02.05.2018 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Єфіменко К.С.

.