Справа № 811/1003/18
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

25 квітня 2018 року Справа № 811/1003/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Л.І. Хилько, розглянув у порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову товариства з обмеженою відповідальністю "Т-М-С" до Кіровоградської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 19.03.2018 р. № UА901030/2018/000017/1.

Так, у судовому засіданні 20.04.2018 р. представником позивача було подано суду клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення про коригування митної вартості товарів від 19.03.2018 р. № UА901030/2018/000017/1, в частині зарахування до державного бюджету додатково сплачених митних платежів по вказаному рішенню. На обґрунтування такої заяви представник вказав, що враховуючи положення п.7 ст.55 Митного кодексу України митні платежі, які були сплачені за цим Рішенням, через 90 днів будуть зараховані до державного бюджету України (т.2 а.с.105).

Представник позивача просив вирішити дане питання в порядку письмового провадження.

Заперечуючи проти задоволення такої заяви представник відповідача зазначив те, що оскаржуване рішення фіксує факт, обставини, за якими відбувається коригування (зміна) митної вартості. Його дія не пов'язана із зарахуванням додатково сплачених митних платежів (які позивачем задекларовано в митній декларації) (т.2 а.с.117-118).

Розглянувши наявні в справі матеріали суд зазначає таке.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30 січня 2003 року визначено те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст. 3 Конституції України та ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Статтею 151 КАС України визначено види забезпечення позову.

Позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Не допускається забезпечення позову шляхом:

1) зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та встановлення для них заборони або обовязку вчиняти певні дії;

2) зупинення рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та щодо здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, встановлення заборони або обовязку вчиняти певні дії уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

3) зупинення рішень уповноваженого центрального органу з питань цивільної авіації щодо призупинення дії або анулювання сертифікатів, схвалень, допусків;

4) зупинення рішень Національного банку України, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обовязку вчиняти певні дії;

5) зупинення дії рішення субєкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обовязку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

Згідно пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 р. Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, Кіровоградською митницею ДФС було прийняті рішення про коригування митної вартості товарів №UA901030/2018/000017/1 від 19.03.2018 р. (т.1 а.с.9), на підставі якого було збільшено митну вартість товарів.

Відповідно до частини 7 статті 55 Митного кодексу України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Згідно з частиною 7 статті 55 Митного кодексу України строк дії таких фінансових гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

У відповідності до положень розділу Х Митного кодексу України після спливу встановленого 90-денного строку митниця перераховує надані суми фінансових гарантій до державного бюджету.

Згідно пунктів 8, 9 статті 55 Митного кодексу України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються. У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Митним кодексом України передбачено право декларанта на підтвердження заявленої ним митної вартості товарів органу доходів і зборів та на повернення (вивільнення) такої фінансової гарантії у випадку визнання митницею заявленої митної вартості до моменту перерахування коштів фінансової гарантії до Державного бюджету.

Частиною 1 статті 29 Митного кодексу України встановлено, що рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.

При цьому суд враховує, що згідно ст. 313 Митного кодексу Укрпїни щодо порядку повернення грошова застава, яка знаходиться на рахунку митного органу, може бути повернута платнику, або за письмовою заявою використана для сплати митних платежів або для забезпечення сплати митних платежів за іншим зобов'язанням цієї особи перед митними органами. Такі кошти, внесені як грошова застава, можуть перебувати на рахунку митного органу без розпорядження про їх використання протягом 1095 днів з дня їх внесення.

При цьому, суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч. 2 ст. 151 КАС України).

Водночас, з позовної заяви та поданої заяви не вбачається будь-яких фактичних даних, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення відповідача, та порушення прав, свобод або інтересів позивача таким рішенням.

Тому, враховуючи викладене, суд вважає недоцільним зобов'язувати відповідача вчиняти дії шляхом зупинення виконання рішення про коригування митної вартості товарів від 19.03.2018 р. № UА901030/2018/000017/1, в частині зарахування до державного бюджету додатково сплачених митних платежів по вказаному рішенню.

Позивач же не позбавлений права звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів у разі незгоди із такими рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Виходячи з вищевказаного вважаю за необхідне відмовити в забезпеченні позову.

Керуючись ст.ст.150, 151, 154 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у справі № П/811/1003/18 шляхом зупинення виконання рішення про коригування митної вартості товарів від 19.03.2018 р. № UА901030/2018/000017/1, в частині зарахування до державного бюджету додатково сплачених митних платежів по вказаному рішенню - відмовити.

Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень цього кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_1