Справа № 826/15441/17
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 квітня 2018 року 08:40 № 826/15441/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у склад судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної архітектурно-будівельної інспекції України

про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування

припису,

представники позивача - ОСОБА_2

сторін: відповідача - Мохнюк Д.М.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (надалі - відповідач, ДАБІ), в якому просить:

визнати протиправними дії Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції у місті Києві під час проведення перевірки приміщення АДРЕСА_2, за результатами якої складено акт без номера та без дати;

визнати протиправним і скасувати припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, складеного 28.07.2017 Департаментом Державної архітектурно - будівельної інспекції у місті Києві відносно ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним не здійснювалась реконструкція чи перепланування приміщення АДРЕСА_2. Окрім того, за переконанням позивача, він не може бути суб'єктом правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а законодавством не передбачена заборона експлуатації реконструйованих будівель шляхом винесення припису про усунення порушення вимог законодавства. За викладеного позивач вважає дії ДАБІ під час проведення перевірки приміщення АДРЕСА_2 незаконними, а припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил складений 28.07.2017 незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив, зокрема, вказав, що позивачем експлуатується самочинно реконструйоване приміщення АДРЕСА_2 шляхом влаштування додаткового двірного отвору та влаштування вхідної групи. Під час проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил нежитлового приміщення АДРЕСА_2 так і при винесені оскаржуваних постанов та припису посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю діяли виключно в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачений Конституцією і законами України, а тому відповідач просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.12.2017 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження в адміністративній справі № 826/15441/17.

В судовому засіданні 05.04.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Проти задоволення позову представник відповідача заперечив.

Представники сторін звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Зважаючи на викладене, адміністративна справа, відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України, розглядається у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, 17 липня 2017 року директором департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві - Горобченко Л.А. видано направлення б/н головному інспектору відділу будівельного нагляду за діяльністю органу державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві - Подкіну Борису Леонідовичу (по тексту - Інспектор) для здійснення позапланової перевірки на об'єкті «Нежитлове приміщення на АДРЕСА_2» щодо дотримання суб'єктом містобудування - ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Світлана» вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

В період з 17.07.2017 по 28.07.2017 Інспектором проводилась перевірка, за наслідками якої складено акт б/н б/д щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт (в тексті - Акт).

Зі змісту розділу VI Акту вбачається, що під час перевірки на підставі наданих документів громадянкою ОСОБА_1 та КП Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" встановлено, що на момент технічної інвентаризації 06.05.1976 у приміщені АДРЕСА_2 (далі - Об'єкт або Спірне приміщення) у матеріалах інвентаризаційної справи на кресленнях існує один дверний отвір із зовнішньої сторони будинку, водночас на момент інвентаризації 04.10.2001 у приміщенні АДРЕСА_2 зазначено два дверних отвори. Таким чином, зазначене приміщення реконструйовано без отримання дозволу на виконання будівельних робіт, чим порушено ч. 1 ст. 34, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Також у Акті зазначено, що дане приміщення належить ОСОБА_1 та використовується на підставі договору оренди ПП "Світлана" у якості офісу.

В частині викладених в Акті висновків про встановлення обставин реконструкції Об'єкту шляхом влаштування додаткового двірного отвору та влаштування вхідної групи виходячи з даних технічної інвентаризації 06.05.1976 та інвентаризації 04.10.2001, тобто здійснення позивачем реконструкції без отримання дозволу на виконання будівельних робіт, чим порушено ч. 1 ст. 34, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", суд зазначає наступне.

З матеріалів справи випливає, що рішенням Старокиївської районної у м. Києві ради депутатів II сесії XXIII скликання від 26 червня 1998 року № 38 затверджено перелік об'єктів комунальної власності Старокиївського району, що підлягають приватизації у 1998 році. До вказаного переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу 1998-1999 року належить приміщення по АДРЕСА_2, Орендар ПП «Тріо».

Рішенням Старокиївської районної у м. Києві ради депутатів VII сесії XXIII скликання від 15 червня 1999 року № 134 затверджено перелік об'єктів комунальної власності Старокиївського району, що підлягають приватизації у 1999 році згідно додатку 1. У зазначеному додатку за порядковим номером 4 зазначено приміщення по АДРЕСА_2.

У подальшому 06.10.1999 ПП "ТРІО" подано до Фонду приватизації комунального майна Старокиївського району м. Києва заяву на приватизацію приміщення.

В липні 1999 року Фондом приватизації комунального майна Старокиївського району м. Києва видано наказ від 21.10.1999 № 64, яким прийнято рішення приватизувати шляхом викупу нежитлові приміщення площею та за адресами зазначеними в додатку № 1, у якому за порядковим № 14 зазначено приміщення по АДРЕСА_2.

В період з 09 квітня 1998 року по 01 жовтня 2002 року орендарем приміщення за адресою: АДРЕСА_2 було Приватне підприємство "ТРІО", що підтверджується договором оренди нежилого приміщення № 197 від 09.04.1998р. (строк дії договору по 01.01.2002) та договором оренди нежилих приміщень територіальної громади Шевченківського району м. Києва № 5570/5 від 10.07.2002 (строк дії договору по 01.10.2002).

Київським міським бюро технічної інвентаризації 04.10.2001 проведено інвентаризацію Об'єкту, за результатами якої складений план за поверхами на будівлю. Відповідно до зазначеного плану станом на момент інвентаризації було два дверних отвори.

Відповідно до Висновку Управління охорони пам'яток історії, культури та історичного середовища Київської міської державної адміністрації від 06.12.2001 стосовно приватизації нежитлових приміщень у житловому будинку АДРЕСА_2, який є пам'яткою архітектури, "в Управлінні розглянуті представлені ПП "ТРІО" документи, проведено обстеження пам'ятки та приміщень, виконані необхідні дослідження та облікова інвентаризація (історична довідка, фіксація). Підприємство погодило з управлінням охорони пам'яток "Охоронний договір" ("Охоронні зобов'язання") на використання частини нерухомої пам'ятки, а також замовило та погодило з Управлінням паспорт на ремонт та пофарбування фасаду і допроектні пропозиції по опорядженню частини дворового фасаду відповідно до вказаних приміщень".

Станом на 15.08.2002 право власності на Об'єкт належало Територіальній громаді Шевченківського району м. Києва, що підтверджується свідоцтвом про право власності.

За таких обставин, з серпня 2002 року Спірне приміщення належало Територіальній громаді Шевченківського району м. Києва і у відповідному об'єкті станом на момент інвентаризації 04.10.2001 було наявних два дверних отвори в приміщенні, що вказує про облаштування додаткової вхідної групи.

У вересні 2002 року Акціонерним товариством "Полісся", на підставі угоди укладеної з Фондом приватизації комунального майна у Шевченківському районі м. Києва, проведена незалежна оцінка вартості майна - приміщень площею 46,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2. Мета оцінки: обґрунтований розрахунок вартості об'єкта для викупу поточним орендарем. Вказана оцінка підтверджує факт наявності двох входів у приміщення станом на вересень 2002 року, а саме: у розділі 3 оцінки під назвою "Опис об'єкта експертної оцінки" зазначається: "Головний вхід до Об'єкта відокремлений, з бокового фасаду. Другий вихід у двір, що поєднаний підворіттям з вул. Б. Хмельницького". До оцінки додані відповідні фотофіксації приміщення. Ринкова вартість об'єкта складає 84 686,00 грн.

05.12.2002 між Фондом приватизації комунального майна Шевченківського району м. Києва, як Продавцем та Приватним підприємством "ТРІО", як Покупцем укладений договір № 000118/10 купівлі-продажу будівлі (споруди, приміщення) шляхом викупу, відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує нежиле приміщення загальною площею 46,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Згідно п.п. 1.5., 1.6. Договору характеристика будівлі наводиться в технічній документації, яка є невід'ємною частиною договору. Об'єкт продано за 84 686,00 грн.

Станом на лютий 2003 року право власності на Спірне нежиле приміщення площею 46,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 перейшло до Приватного підприємства "ТРІО" на підставі свідоцтва про власність від 04.02.2003.

29 липня 2004 року між Приватним підприємством "ТРІО", як Продавцем та ОСОБА_4, як Покупцем було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, відповідно до п. 1.1. якого Продавець продає, а Покупець купує нежиле приміщення № 63 літ. А, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 46,5 кв.м. Приміщення № 63 є відокремленим.

Згідно даних Витягу за № 92473539 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого станом на 20.07.2017, власником Об'єкту є позивач.

У відповідності до п. 3.2. Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затв. наказом Держбуду України 24.05.2001 N 127 (надалі - Інструкція), виявлені в установленому порядку самовільно збудовані будинки або прибудови до будинків, господарські будівлі (прибудови), підлягають технічній інвентаризації з уключенням їх у планові та інші матеріали. У разі самовільного будівництва на оригіналах інвентаризаційної справи, технічного паспорта і копіях планових та оцінювальних матеріалів, що їх видають власникам, на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразка щодо самовільно збудованого або переобладнаного будинку (частини будинку).

Так, з даних з інвентаризації за 04.10.2001, що була наявна у власника Об'єкту - Територіальної громади Шевченківського району м. Києва, а також згідно матеріалів приватизації не вбачається про відомості щодо самовільно збудованого або переобладнаного Об'єкту відповідним власником.

Суд зауважує на тому, що відповідачем в Акті не зазначено достатніх доказів, що підтверджують здійснення реконструкції Об'єкту шляхом влаштування додаткової вхідної групи безпосередньо позивачем, чим спростовуються заперечення відповідача про експлуатацію позивачем самочинно реконструйованим особисто приміщенням.

Окремо суд зазначає, що твердження відповідача, викладене у запереченнях наданих до суду 15.02.2018, про необґрунтованість посилання позивачем на положення Інструкції, а саме - в частині доводів про відсутність у технічному паспорті записів про проведення позивачем будь-яких робіт самовільно чи без дозвільної документації, внесення записів про відсутність чого передбачено п. 3.2. Інструкції, не спростовують викладені позивачем в позові доводи щодо нормативного регулювання питання записів в технічному паспорті про проведення будь-яких робіт самовільно чи без дозвільної документації, оскільки в п. 4.2. підрозділу VI розділу IX Акту наявне посилання Інспектором на Інструкцію, як нормативний документ, відповідно до якого складено перелік питань щодо проведення заходу державного нагляду (контролю), що свідчить про її застосування Інспектором при відповідній перевірці.

В Приписі Інспектором відмічено про порушення позивачем ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначив, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, вказує на неможливість застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

Крім того, поняття "експлуатація не прийнятого в експлуатацію об'єкта" не може тлумачитися як триваюче правопорушення. Змістом цього правопорушення є невиконання обов'язку із введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта містобудування до початку його експлуатації. Суспільна небезпека такого правопорушення насамперед полягає не в недотриманні встановленого правопорядку, а в небезпеці, яка може мати місце в результаті відсутності контролю за безпечністю побудованого об'єкта містобудування з початку його використання.

Частина 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» з урахуванням змін встановлює, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Виходячи з вищенаведеного обов'язок введення об'єктів будівництва в експлуатацію, відповідальність за експлуатацію об'єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб'єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов'язок, не ввели об'єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена певна відповідальність.

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 4 березня 2014 року у справі № 21-433а13.

Оскільки положення ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" набрало чинності після закінчення робіт з влаштування додаткової вхідної групи на Об'єкті, то вказаний закон не може застосовуватися до даних спірних відносин, а відповідачем не доведено, що період виконання таких робіт та початку експлуатації Об'єкту припадав на період після набрання чинності вказаним законом та у період, коли був встановлений обов'язок вчинення дій по прийняттю в експлуатацію результатів таких робіт.

Відтак, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено наявності встановленої Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» заборони експлуатації об'єкту робіт та правомірності висновку щодо порушення позивачем вимог частини 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», норми якого не мають зворотної дії. При цьому ж, позивач не є суб'єктом містобудування в аспекті ст.ст. 39, 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

З урахуванням наведеного, посилання Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві на ч. 8 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" в оскаржуваному Приписі свідчить про застосування норм закону стосовно заборони експлуатації, які були відсутні у законодавстві станом на вказаний період 2001 року, що, в цілому за викладених судом обставин, вказує як на протиправність дій відповідача під час перевірки за наслідками якої складено Акт, так і на протиправність висновків ДАБІ про порушення позивачем ч. 1 ст. 34, ч. 1 ст. 37, ч. 8 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а відтак і на неправомірність прийняття оскаржуваного Припису, що є підставою для його скасування.

Додатково суд також вказує, що за п. 3 ч. 3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право забороняти за вмотивованим письмовим рішенням експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію (п. 9 ч. 3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Даний нормативний зміст п. 9 ч. 3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відображено в «Примірному положенні про органи державного архітектурно-будівельного контролю», затв. постановою від 19 серпня 2015 року № 671 Кабінету Міністрів України, за яким посадові особи органу держархбудконтролю для виконання покладених на них завдань під час перевірки мають право забороняти за вмотивованим письмовим рішенням керівника органу держархбудконтролю чи його заступника експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію (п. 9 ст. 5).

У Приписі Інспектором заборонено експлуатацію Об'єкта з 28.07.2017.

З огляду на викладене, оскільки в силу п. 3 ч. 3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не передбачена заборона експлуатації реконструйованого об'єкту шляхом видачі припису щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, суд звертає увагу на те, що викладені в резолютивній частині Припису відповідні вимоги Інспектора не відповідають за своїм змістом п. 3 ч. 3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Позивач довів обставини, на яких ґрунтуються його вимоги в частині протиправності та скасування Припису. Відповідач, в свою чергу, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення у вказаній частині.

Щодо вимог про визнання протиправними дій ДАБІ під час проведення перевірки, суд відмічає таке.

Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Процедура здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт встановлена Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (надалі - Порядок).

Відповідно до п.п. 8 п. 11 Порядку посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право отримувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

За п. 16 Порядку за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

Отже, дії ДАБІ з отримання інформації та документів, необхідних для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, є лише службовою діяльністю працівників відповідного контролюючого органу на виконання своїх професійних обов'язків по збиранню доказової інформації та документів щодо наявності чи відсутності документального підтвердження даних архітектурно-будівельного контролю, які не створюють для суб'єкта, що перевіряється, самостійного юридичного наслідку. Інформація, отримана контролюючим органом за результатами державного архітектурно-будівельного контролю, використовується для інформаційної забезпечення діяльності. Це в однаковій мірі стосується і дій контролюючого органу щодо внесення такої інформації до, наприклад, існуючих інформаційних систем, тощо.

Приймаючи до уваги, по-перше, що Акт не порушує прав та інтересів позивача, так як не створює для відповідного суб'єкта, що перевіряється, самостійного юридичного наслідку, по-друге, оскільки дії з ДАБІ, зокрема, по отриманню матеріалів інвентаризаційної справи, є лише службовою діяльністю працівників відповідного контролюючого органу на виконання своїх професійних обов'язків, по-третє, оскільки в позові не визначено, які саме дії ДАБІ під час здійснення останнім перевірки є протиправними, суд вважає, що недоведеними є викладені позивачем в позові вимоги про визнання протиправними дій ДАБІ під час проведення перевірки.

Подібна правова позиція щодо застосування норм матеріального права у вирішенні питань дій контролюючого органу при здійсненні заходів контролю висловлена колегією суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові № К/9901/7327/18 від 25.04.2018.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позивних вимог.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, то судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі - Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72- 77, 241- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, складеного 28.07.2017 Департаментом Державної архітектурно - будівельної інспекції у місті Києві відносно ОСОБА_1.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: 03115, АДРЕСА_1), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України (ідентифікаційний код 37471912, адреса: 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 26).

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Суддя К.С. Пащенко