Справа № 826/450/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 квітня 2018 року № 826/450/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючий суддя Аблов Є.В., судді Літвінова А.В., Мазур А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фонду державного майна України до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Фонд державного майна України (далі - позивач) з позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. від 24.11.2016 про відкриття виконавчого провадження №52971615.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2017 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №52971615 від 24.11.2016 є протиправною, оскільки прийнята на підставі виконавчого листа, строк пред'явлення якого минув, що є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки виконавчі документи, видані до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, пред'являються до виконання в строки, встановлені цим законом, а саме: протягом трьох років. Оскільки з моменту видачі виконавчого листа від 04.07.2016 №808/9545/14 не минуло трьох років, то оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження винесена правомірно.

В судове засідання 24.01.2018 представник відповідача не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник позивача заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані представниками сторін документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 02.04.2015 у справі №808/9545/15 позов ОСОБА_2 до Фонду державного майна України задоволено, зокрема, постановлено поновити ОСОБА_2 на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області з 25.11.2014 та в цій частині постанова звернута до негайного виконання.

Запорізьким окружним адміністративним судом 04.07.2016 видано виконавчий лист, в якому зазначено, що строк пред'явлення виконавчого документа до виконання - 03.04.2016.

ОСОБА_2 10.11.2016 звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про примусове виконання рішення на підставі виконавчого листа від 04.07.2016 №808/9545/14.

За результатом розгляду заяви про примусове виконання рішення від 10.11.2016, державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєв О.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №52971615 від 24.11.2016, про що позивача повідомлено листом № 20-1-52971615/16 від 24.11.2016.

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся оскаржив її до суду.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (у редакції, чинній на момент видачі виконавчого документа) (далі - Закон №606-XIV), примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 18 Закону №606-XIV встановлено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 22 Закону №606-XIV виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 1 частини 2 статті 22 Закону №606-XIV встановлено, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Як вбачається зі змісту виконавчого листа №808/9545/14 від 04.07.2016, судом розглянуто справу 02.04.2015 та строк пред'явлення виконавчого документа до виконання встановлено до 03.04.2016, тобто протягом року з дня, наступного після постановлення судового рішення, яке підлягає негайному виконанню.

У той же час, вказаний виконавчий документ отримано стягувачем 04.07.2016, тобто після спливу строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно із пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII (виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статі 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

При цьому, частиною 6 статті 12 Закону № 1404-VIII встановлено, що стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Аналогічна норма була викладена у частині 2 статті 24 Закону №606-XIV, якою передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Суду не надано доказів того, що судом було поновлено строк пред'явлення виконавчого листа №808/9545/14 від 04.07.2016.

Суд зазначає, що органи державної виконавчої служби та приватні виконавці законодавством не наділені повноваженнями поновлювати строк пред'явлення виконавчого документа до виконання

Натомість законодавством встановлено, що строк пред'явлення виконавчого документа до виконання може бути поновлено у судовому порядку за відповідною заявою стягувача.

Зважаючи на те, що строк пред'явлення виконавчого листа №808/9545/14 від 04.07.2016 сплив до отримання цього виконавчого листа стягувачем та до набрання чинності Законом № 1404-VIII, а також відсутність у відповідача повноважень на поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для відкриття провадження за таким виконавчим документом.

Отже, з огляду на встановлені судом обставини, постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменті державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. від 24.11.2016 про відкриття виконавчого провадження №52971615 є протиправною та підлягає скасуванню.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменті державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. від 24.11.2016 про відкриття виконавчого провадження №52971615.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя Є.В. Аблов

Судді А.В. Літвінова

А.С. Мазур