Справа № 500/540/18
Суддя: Адамов А. С.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/540/18
Провадження № 2-а/500/49/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Адамова А.С.,

за участю секретаря Нікітіної Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 митниці Державної фіскальної служби України про оскарження рішення митного органу у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

05.02.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову ОСОБА_2 митниці ДФС в справі про порушення митних правил №1291/50000/17 по ст. 485 МК України від 10.01.2018р. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 січня 2018 р. посадовою особою ОСОБА_2 митниці протиправно винесена постанова в справі про порушення митних правил №1291/50000/17, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 709 404,21 грн., оскільки в його діях відсутній склад порушення митних правил визначених ст. 485 МК України; він притягнутий до адміністративної відповідальності поза межами строку притягнення до адміністративної відповідальності, та при розгляді справи про ПМП відповідачем порушено його право на розгляд справи в його присутності та право на захист. Відповідно до положень МК України та ПК України, позивач, на момент складання зазначеного протоколу та ввезення т/з на митну територію України був нерезидентом України, оскільки він має постійне місце проживання в іноземній державі та перебуває в Україні менше ніж 183 на рік, має більш тісні особисті та економічні зв'язки (центр життєвих інтересів) в іноземній державі. При цьому, умовою визначення місця знаходження центру життєвих його інтересів є місце постійного проживання членів його сім'ї та місце роботи. Так, він разом з сім'єю мешкає в Великобританії з адресою: Reading, 25 Western Elms Avenue, RG30 2AL. Під час складання протоколу він зазначив, що більше 9-ти років він мешкає за межами України, є нерезидентом та надав митному органу підтверджуючи документи, однак це не враховано митним органом. Його статус, як нерезидента України, підтверджується тим, що він є платником податків на соціальне страхування в Великобританії, йому присвоєно номер національного соціального страхування, є платником місцевого податку на комунальні послуги м. Редінг за 2016/2017 та 2017/2018 p.p., він разом з сім'єю орендує житло в Великобританії. Працює в м. Редінг Великобританії. Також, він документований посвідкою на постійне проживання, що підтверджує факт постійного проживання за адресою Reading, 25 Western Elms Avenue, RG30 2AL (видано 19.07.2017р.). Крім того, 31.03.2012 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб у м. Редінг; 03 квітня 2012 р. народилася дитина ОСОБА_4 та 11 квітня 2016 р. дитина Денис. Діти народилися у м.Редінг, місце мешкання сімї зазначено як граф. Беркшир, адм.ц. Редінг. Факт постійного проживання ОСОБА_1 за зазначеною адресою та знаходження центру його життєвих інтересів саме там також підтверджується листуванням щодо участі у програмі будівельної промисловості, отримання ліцензії на ТБ. Зазначені письмові докази надавалися митному органу шляхом подання відповідних пояснень під час здійснення провадження по справі N9 1291/50000/17 по ст. 485 МК України та прийняті до уваги під час прийняття оскаржуваної постанови, про що зазначено в оскаржуваній постанові. Фактично він перебуває в Україні дуже незначний час з приватними поїдками до родичів, не маючи в Україні фінансових та сімейних інтересів, та в Україні не знаходиться центр його життєвих інтересів. За таких обставин, ОСОБА_1 маючи статус громадянина - нерезидента, мав право на тимчасове ввезення т/з на митну територію України, та відповідно в його діях відсутні ознаки порушення митних правил за ст. 485 МК України. Вважає, що провадження по адміністративній справі підлягає закриттю, оскільки вчинене ним правопорушення 27.08.2016р., а притягнутий він до адміністративної відповідальності 10.01.2018р., тобто поза межами шестимісячного строку встановленого ст.467 МК України. Також, позивач просить поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду, як пропущений з поважних причин.

У судовому засіданні представник позивача не наполягав на порушенні відповідачем його права на участь у розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності, так як зясувалося, що виклик на іншу дату (14.02.2018р.) було зроблено помилково та за іншою справою про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно відзиву на позовну заяву та наданих у судовому засіданні поясненнях, відповідач просить відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на те, що позов є необґрунтованим. Так, 20 серпня 2017 року о 21 годині 30 хвилин в пункт пропуску «Нові-Трояни» митного поста «Ізмаїльський» ОСОБА_2 митниці ДФС по смузі руху «зелений коридор» прибув легковий автомобіль марки «AUDI А6 ALLROAD», д/н YX53ZFE, 2003 року випуску, країна реєстрації Великобританія, який прямував з України (м. Ізмаїл) до Молдови (м. Чадир-Лунга) під керуванням громадянина України ОСОБА_1 Під час проходження митних формальностей громадянин ОСОБА_1 надав паспорт громадянина ОСОБА_5 №384290445, виданий 25.08.2016 року, орган, що видав - МВР Софія. Вказаний автомобіль «AUDI А6 ALLROAD», д/н YX53ZFE, країна реєстрації Великобританія, було ввезено громадянином ОСОБА_1 на митну територію України 27.08.2016 року через пункт пропуску «Рені-Джюрджюлешти (авто)» митного поста «Ізмаїльський» ОСОБА_2 митниці ДФС в режимі «тимчасового ввезення до 1 року». При здійсненні митного контролю та перевірці документів встановлено, що згідно інформації модулю «Орієнтування» АСМО «Інспектор» зазначено, що громадянин ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: Україна, Одеська область, Ізмаїльський район, смт. Суворове, вул. Красноармійська, буд. 4, та має паспорт громадянина України №КЕ618512, виданий 28.03.1997р. 27.08.2016р., на момент ввезення на територію України автомобіля, громадянин ОСОБА_1 був громадянином України та мав постійне місце проживання на території України, отже мав статус громадянина-резидента. Відповідно до службової записки м/п «Ізмаїльський» ОСОБА_2 митниці ДФС від 13.12.2017 №4317/15-70-68, у разі ввезення зазначеного транспортного засобу на митну територію України громадянином-резидентом підлягають сплаті митні платежі у розмірі 236468,07 грн. Таким чином, на момент вїзду на митну територію України 27.08.2016 громадянин ОСОБА_1 В,М. мав постійне місце проживання в Україні, у звязку з чим він мав статус резидента (в розумінні вимог Митного кодексу України) та відповідні права та обовязки щодо порядку проходження митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, передбаченого Митним кодексом України. Однак, ОСОБА_1 протиправно, маючи статус громадянина - резидента при тимчасовому ввезенні на митну територію України автомобіля іноземної реєстрації заявив органу доходів і зборів України, що він є громадянином ОСОБА_5 та нерезидентом, чим вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів у розмірі 236 468,07 гривень, які підлягали б сплаті у разі ввезення зазначеного транспортного засобу на митну територію України громадянином-резидентом. За вказаних обставин, на підставі ст. ст. 459, 494 МК України, посадовою особою ОСОБА_2 митниці ДФС у відношенні громадянина України ОСОБА_1 було складено протокол про ПМП №1291/50000/17 від 20.08.201 за ознаками ст. 485 Митного кодексу України. Постанова у справі про ПМП винесена 10.01.2018р. без присутності громадянина ОСОБА_1 на підставі ч. 4 ст. 526 МК України, з огляду на належне його повідомлення про розгляд справи та надходження від позивача заяви про розгляд справи за його відсутності. Вірність розрахунку підтверджується висновком експерту та службовою запискою.

25.04.2018р. до суду надійшла заява від представника позивача, в якій він зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд розглянути справу за його відсутності.

25.04.2018р. до суду надійшла заява від представника відповідача, в якій останній зазначив, що заперечує проти задоволення позову та просить розглянути справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали адміністративної справи про порушення митних правил, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 20 серпня 2017 р. о 21:30 в пункт пропуску «Нові-Трояни» митного поста «Ізмаїльський» ОСОБА_2 митниці ДФС по смузі руху «зелений коридор» прибув легковий автомобіль марки «AUDI А6 ALLROAD», д/н YX53ZFE, 2003 року випуску, країна реєстрації Великобританія, VIN код WAUZZZ4B33N1 05214, який прямував з України (м. Ізмаїл) до Молдови (м. Чадир-Лунга) під керуванням громадянина України ОСОБА_1.

Під час проходження митних формальностей громадянин ОСОБА_1 надав паспорт громадянина ОСОБА_5 №384290445, виданий 25.08.2016 року МВР Софія.

Автомобіль «AUDI А6 ALLROAD», д/н YX53ZFE, країна реєстрації Великобританія, було ввезено громадянином ОСОБА_1 на митну територію України 27.08.2016 року через пункт пропуску «Рсні-Джюрджюлешти (авто)» митного поста «Ізмаїльський» ОСОБА_2 митниці ДФС в режимі «тимчасового ввезення до 1 року».

При здійсненні митного контролю та перевірці документів встановлено, що згідно інформації модулю «Орієнтування» АСМО «Інспектор» (орієнтування № 725/15-70-20-03 від 26.01.2017) зазначено, що громадянин ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: Україна, Одеська область, Ізмаїльський район, смт. Суворове, вул.Красноармійська, буд. 4, та має паспорт громадянина України №КЕ618512, виданий 28.03.1997р.

20.08.2017р. головним державним інспектором відділу митного оформлення №5 митного поста «Ізмаїльський» ОСОБА_2 митниці ДФС ОСОБА_6 в присутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складено протокол про порушення митних правил №1291/50000/17 відносно ОСОБА_1 про скоєння правопорушення, передбаченого ст.485 Митного кодексу України, а саме: маючи статус громадянина-резидента, громадянин ОСОБА_1, при ввезенні на митну територію України автомобіля з іноземною реєстрацією, заявив митному органу України, що він є громадянином ОСОБА_5 та нерезидентом, чим вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

У протоколі ОСОБА_1 зазначив, що не погоджується з ним, проживає у Великобританії більше 9 років та в Україні не зареєстрований. Примірник протоколу отримав.

Згідно протоколу про порушення митних правил №1291/50000/17 від 20.08.2017 року розгляд справи про порушення митних правил ОСОБА_1 було призначено на 01.11.2017р. року на 10:00год. 20.10.2017р. представником позивача надано до митного органу письмові пояснення з додатками. ОСОБА_2 митниці ДФС від 17.11.2017 року за №12455/10/15-70-20-08 ОСОБА_1 повідомлено проте, що у звязку із здійсненням провадження у справі №1291/50000/17 розгляд справи про порушення ОСОБА_1 митних правил за ознаками ст. 485 Митного кодексу України, який був призначений на 01.11.2017р., відбудеться 13.12.2017 року о 10:00. ОСОБА_2 митниці ДФС від 29.11.2017 року за № 12899/10/15-70-20-08 ОСОБА_1 повідомлено проте, що у звязку із здійсненням провадження у справі №1291/50000/17 за ст. 485 МК України, розгляд зазначеної справи, який був призначений на 01.11.2017р., відбудеться 10.01.2018 року о 10 годині 00 хвилин.

Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження №155-1/7 про оцінку транспортного засобу від 22.11.2017р., експертом визначено вартість транспортного засобу АУДІ у розмірі 54462,11грн.

Враховуючи визначену експертним дослідженням вартість автомобіля, службовою запискою від 13.12.2017р. №4317/115-70-68 визначено, що сума обовязкових митних платежів, які необхідно сплатити при ввезенні на митну територію України зазначеного вище транспортного засобу, складає 236468,07грн.

10.01.2018р. заступником начальника митниці начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_2 митниці ДФС прийнята постанова в справі про порушення митних правил №1291/50000/17 відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 485 МК України, без його участі, з огляду на наявне у матеріалах справи про притягнення до адміністративної відповідальності клопотання про розгляд справи за відсутності притягуваного та належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

ОСОБА_2 митниці ДФС від 11.01.2018 року за № 252/10/15-70-20-08 ОСОБА_1 направлено копію постанови у справі про порушення митних правил №1291/50000/17.

Як вбачається з постанови в справі про порушення митних правил № 1291/50000/17 від 10.01.2018р., 20.08.2017 року о 21 годині 30 хвилин в пункті пропуску «Нові Трояни» митного поста «Ізмаїльський» ОСОБА_2 митниці ДФС по смузі руху «зелений коридор» прибув легковий автомобіль марки «AUDI А6 ALLROAD», д/н YX53ZFE, 2003 року випуску, країна реєстрації Великобританія, VIN код №WAUZZZ4B33N105214, який прямував з України (м. Ізмаїл) до Молдови (м. Чадир-Лунга) під керуванням громадянина України ОСОБА_1, який надав для митного оформлення паспорт громадянина ОСОБА_5 № 384290445, виданий 25.08.2016 року органом МВР Софія. Під час здійснення митного контролю та перевірки документів, встановлено, що 27.08.2016 року через пункт пропуску «Рені-Джюрджюлешти (авто)» митного поста «Ізмаїльський» ОСОБА_2 митниці ДФС в режимі «тимчасового ввезення до 1 року» громадянин ОСОБА_1 ввіз легковий автомобіль марки «AUDI А6 ALLROAD», д/н YX53ZFE, 2003 року випуску, країна реєстрації Великобританія, VIN код №WAUZZZ4B33N105214. Згідно інформації модулю «Орієнтування» АСМО «Інспектор» (орієнтування №725/15-70/20-03 від 26.01.2017) зазначено, що громадянин ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: Україна, Одеська область, Ізмаїльський район, смт. Суворове, вул. Красноармійська, б. 4, та має паспорт громадянина України серії КЕ 618512, виданий 28.03.1997р. Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області. 27.08.2016р., на момент ввезення на територію України автомобіля марки «AUDI А6 ALLROAD», д/н YX53ZFE, 2003 року випуску, країна реєстрації Великобританія, ОСОБА_1 був громадянином України та мав постійне місце проживання на території України, отже мав статус громадянина-резидента та відповідні права та обовязки щодо порядку проходження митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, передбаченого Митним кодексом України. Маючи статус громадянина-резидента, громадянин України ОСОБА_1 при ввезенні на митну територію України автомобіля марки «AUDI А6 ALLROAD», д/н YX53ZFE, 2003 року випуску, країна реєстрації Великобританія, заявив митному органу України, що він є громадянином ОСОБА_5 та нерезидентом, чим вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду. Однак суд доходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача та відсутність підстав про скасування постанови від 10.01.2018р.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 103 МК України, тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Частинами 1, 2 ст. 380 МК України встановлено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 380 МК України, тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікується за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Згідно з ч.1 статті 4 МК України, ввезенням транспортних засобів на митну територію України вважається сукупність дій, повязаних із переміщенням транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку; дозвіл органу доходів і зборів - це надання особі усно, письмово (паперовим або електронним документом) чи шляхом проставляння відбитка особистої номерної печатки на супровідних документах (деклараціях, відомостях) права на вчинення певних дій.

Відповідно до статті 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявления за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтями 277, 278 МК України передбачено, що обєктом оподаткування митом є товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII Митного Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України. При цьому, датою виникнення податкових зобовязань із сплати мита разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобовязання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Отже, умовою для отримання дозволу митниці на тимчасове ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування громадянами-резидентами є оформлення митної декларації шляхом проставляння посадовою особою відтиску особистої номерної печатки та сплата обовязкових митних платежів. У разі невиконання цих умов, громадянин-резидент не має законних підстав, згідно з вимогами статті 380 МК України, на можливість застосування тимчасового ввезення автомобіля.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що обовязок сплати митних платежів при ввезенні транспортного засобу з іноземною реєстрацією на територію України строком до одного року або відсутність такого обовязку ставиться в залежність від того, чи є особа, яка ввозить ТЗ, громадянином-резидентом або громадянином-нерезидентом.

Статтею 4 МК визначено, що нерезиденти це, зокрема іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України (п.«в» ч.33); резиденти це, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном (п.«в» ч.50); постійне місце проживання - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом) (ч.45).

Згідно пп.14.1.213 ст.14 ПК України, фізична особа - резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні. У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні.

Отже резидентом вважається особа, яка має постійне місце проживання в Україні. В даному випадку, місце проживання ОСОБА_1 на території Великобританії може вважатися постійним місцем проживання лише у разі його належного оформлення відповідно до вимог законодавства та у разі відсутності постійного місця проживання на території України.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Статтею 6 вказаного Закону визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Однак, як встановлено судом, згідно наявних у матеріалах судової справи та адміністративної справи про порушення митних правил довідок Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_1 станом на 27.08.2016р. мав зареєстроване постійне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказана обставина також визнана у судовому засіданні представником позивача.

Як вбачається з положень Закону України від 21.01.1994 року №3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», а також п. 5.3 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999р. №201, документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом «Постійне проживання» або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордон.

Доказів дотримання вказаних вимог та наявності відповідного штампу у паспорті громадянина України для виїзду за кордон позивачем не надано.

Відповідно до п.1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України", якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

За таких обставин, оскільки у ОСОБА_1 станом на 20.08.2017 року наявний був як паспорт громадянина України так і паспорт громадянина ОСОБА_5, та він мав зареєстроване постійне місце проживання на території України, отже він у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України та має статус громадянина - резидента.

В своїх поясненнях в протоколі про порушення митних правил №1291/50000/17 від 20.08.2017р. ОСОБА_1 зазначив, що він останні 9 років проживає та працює у Великобританії та на сьогоднішній день не зареєстрований в Україні (Одеська область, Ізмаїльський район, смт.Суврова, вул. Красноармійська, 4). Однак вказані обставини не доведені належними доказами та спростовуються матеріалами справи. Факт знаходження сімї позивача та його працевлаштування у Великобританії не свідчить, про те, що він не має зареєстрованого постійного місця проживання в Україні та вважається громадянином-нерезидентом.

Крім того, частина наданих позивачем документів в підтвердження свого проживання на території Великобританії охоплюють період вже після перетину позивачем кордону 27.08.2016р. Так, зокрема, й посвідку на постійне проживання, що підтверджує факт постійного проживання за адресою Reading, 25 Western Elms Avenue, RG30 2AL, позивачу видано лише 19.07.2017р.; договір оренди квартири укладено 01.11.2016р., тощо.

Статтею 485 МК України передбачено адміністративну відповідальність у випадку заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 при тимчасовому ввезені на територію України транспортного засобу (товару) іноземної реєстрації, надаючи паспорт громадянина ОСОБА_5, вчинив зазначені дії з метою ухилення від сплати митних платежів, які підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів, усвідомлював протиправний характер своїх дій та бажав настання шкідливих наслідків.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Щодо тверджень позивача та його представника про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 оскарженою постановою поза межами встановлених МК України строків накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил, то суд звертає увагу на хибність вказаної позиції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Тобто, адміністративне стягнення за порушення, передбачене ст.485 МК України, яке було допущено ОСОБА_1, повинно бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення цього правопорушення. Порушення, вчинене позивачем було виявлено 20.08.2017р., отже накладення адміністративного стягнення постановою від 10.01.2018р. здійснено до спливу встановленого шестимісячного рубежу з дня виявлення цього правопорушення, як то встановлено ч.1 ст.467 МК України.

Під час розгляду справи судом перевірено правомірність визначення розрахунку митних платежів, яка встановлена відповідною службовою запискою від 13.12.2017р. №4317/115-70-68 з урахуванням висновку експертного авто-товарознавчого дослідження №155-1/7 про оцінку транспортного засобу від 22.11.2017р. Вказаний розрахунок було здійснено без порушень вимог чинного законодавства, доказів зворотного суду не надано.

Посилання позивача на те, що справу було розглянуто без повідомлення ОСОБА_1 є таким, що не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи. Так, згідно з протоколом про ПМН №1291/50000/17 від 20.08.2017, заведеним за ознаками ст. 485 МК України у відношенні ОСОБА_1, зазначено, що розгляд справи попередньо призначено на 01.11.2017 о 10 годині 00 хвилин. Протягом здійснення провадження у справі, у звязку з проведенням митницею перевірки, розгляд справи декілька раз було перенесено, що підтверджується листами ОСОБА_2 митниці ДФС вих. №11327/10/15-70-20-08 від 24.10.2017, вих. № 12455/10/15-70-20-08 від 17.11.2017. Остаточний розгляд справи було перенесено листом ОСОБА_2 митниці ДФС від 29.11.2017 вих. № 12899/10/15-70-20-08 на 10.01.2018 о 10 годині 00 хвилин. Крім того, в ході здійснення провадження у справі про ПМП №1291/50000/17 на адресу ОСОБА_2 митниці ДФС надійшли пояснення від представника ОСОБА_1, громадянина ОСОБА_4, від 24.10.2017, які разом з додатками були розглянуті та долучені до матеріалів справи. Згідно з вказаними поясненнями встановлено, що громадянин ОСОБА_7 просить розглянути дану справу за його відсутності, та за відсутності ОСОБА_1 Про дату, час та місце розгляду справи громадянин ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 були належним чином повідомлені, однак до митниці не надходили додаткові клопотання про перенесення розгляду справи або про бажання бути присутніми при розгляді. З огляду на це, на підставі ч.4 ст. 526 МК України, дослідивши наявні у справі матеріали, 10.01.2018 справу було розглянуто за його відсутності. Отже, вказана ОСОБА_7 інформація не відповідає дійсності, оскільки згідно з листом ОСОБА_2 митниці ДФС від 29.11.2017 вих. №12899/10/15-70-20-08 громадянина ОСОБА_1 було повідомлено про те, що розгляд справи про ПМП №1291/50000/17, заведеної у відношенні нього, відбудеться 10.01.2018 о 10 год. 00 хв. за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1. Інформація щодо не отримання вказаного листа громадянином ОСОБА_1 до ОСОБА_2 митниці ДФС не надходила.

Крім того, як вбачається із виклику ОСОБА_1 на 14.02.2018р., його було здійснено за іншою справою про порушення митних правил №1720/50000/17 за ст.481 МК України та цей виклик не стосується справи, у якій була прийнята оскаржувана постанова.

Крім того, вказані обставини у судовому засіданні визнав й представник позивача, який погодився з безпідставністю зазначення вказаних міркувань у позовній заяві.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст.289 КУПАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова прийнята 10.01.2018р. за відсутністю позивача, та копія постанови отримана позивачем 23.01.2018р. під розпис в поштовому повідомленні. Як вбачається зі штампу на поштовому конверті позовна заява надіслана позивачем поштою 02.02.2018р. на десятий день строку звернення до адміністративного суду. Позов поданий в межах 10-ти денного строку з моменту отримання оскаржуваної постанови, рахуючи наступний день після святкових днів, з огляду на що ухвалою суду від 26.02.2018р. строк звернення до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 поновлено відповідно до приписів ст.123 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 3 ст.286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки відомості щодо обставин, що викладені в протоколі і в оскарженій постанові відповідають дійсності, з'ясовані всі обставини відповідно до вимог ст.280 КУпАП, та враховуючи, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що він інкриміноване порушення не скоював, оскаржувана постанова відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України, то суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 72, 74, 77, 242-246 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 митниці Державної фіскальної служби України про оскарження рішення митного органу у справі про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити, а постанову ОСОБА_2 митниці ДФС в справі про порушення митних правил №1291/50000/17 від 10.01.2018р., якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 709404,21грн., залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: ОСОБА_8