Справа № 814/2234/17
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/2234/17

Категорія: 3.1.2 Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача-головуючого ОСОБА_1,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

при секретарі Ханділян Г.В.,

за участю: апелянта - ОСОБА_2

представника третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в місті ОСОБА_2 апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Первомайського відділу Управління Державної міграційної служби в Миколаївській області, третя особа - Управління Державної міграційної служби в Миколаївській області про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись з адміністративним позовом про визнання протиправними дії відповідача щодо не оформлення паспорту неповнолітньому ОСОБА_6 у формі паспортної книжечки; зобов'язання Первомайського відділу управління Державної міграційної служби в Миколаївській області оформити та видати бланк паспорту ОСОБА_6 у формі паспортної книжечки, з проставленою відміткою місця проживання без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматичної обробки персональних даних; зобов'язання відповідача вести облік щодо ОСОБА_6 за раніше встановленими формами - за прізвищем, іменем та по-батькові, роком народження та місцем реєстрації, без використання любого цифрового ідентифікатора особи (у т.ч. за серією та номером паспорту), без внесення інформації про нього до Єдиного Демографічного реєстру чи будь-яких баз даних і реєстрів та без автоматизованої обробки та передачі персональних даних.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що відповідач неправомірно відмовив в задоволенні їх заяви, чим порушив права ОСОБА_6. Оскільки оформлення паспорту старого зразка не порушує чинне Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ (далі Постанова № 2503-ХІІ) та не суперечить діючому законодавству.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_4, ОСОБА_5, подали апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 18.09.17р. позивачі звернулися до відповідача з заявою про видачу їх неповнолітньому сину ОСОБА_6 бланку паспорта громадянина України у формі книжечки та поставити відмітку місця проживання.

19.09.17р. відповідач листом №48/10384, повідомив позивача про те, що бланки паспортів у формі книжечки у нього відсутні, та розяснив, що відповідно до Постанови КМУ від 25.03.15 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі Постанова № 302), прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія припиняється.

Позивачі вважають, що відповідач в супереч вимогам чинного законодавства відмовив їм у оформлені бланку паспорта громадянина України у формі книжечки.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідача не можливо зобовязати оформити паспорт громадянина України у формі книжечки, оскільки це буде суперечити його повноваженням, передбаченими нормативними актами, відповідно до яких він діє.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України "Про громадянство України", Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом статті 5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 визначено, що документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Згідно Постанови №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України та Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до пунктів 1, 3, 5, 8, 9-11 Положення паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

На підставі частини 2 статті 14 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

За правилами частини 4 статті 21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Отже, законодавством встановлено, що паспорт громадянина України виготовляється лише у формі картки, а у формі книжечки може бути виготовлено інший документ залежно від змісту та обсягу інформації.

Водночас відповідно до частини 2 вказаної статті Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", кожен громадянин України незалежно від віку зобов'язаний отримати паспорт громадянина України у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно частини 2 статті 15 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України за поданням уповноваженого органу та інших уповноважених суб'єктів.

На виконання зазначеної норми Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №302.

Пунктом 2 зазначеної постанови визначено, що з 01.01.2016 р. запроваджується оформлення і видача паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою № 2503-XII, та з 1 листопада 2016 р. оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

З тексту позовної заяви вбачається, що релігійні переконання позивачів ображає Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", а саме передбачене ним внесення громадян до Єдиного державного демографічного реєстру, і позивачі повязують внесення інформації про особу до ЄДДР, саме з оформленням паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм.

Слід зазначити, що вказаний Закон діє ще з листопада 2012р., а обовязкове оформлення паспортів з безконтактним електронним носієм запроваджене з 1 листопада 2016 р., тобто особи, яким оформлювався паспорт у формі книжечки теж вносились до ЄДДР.

Релігійні переконання позивачів заслуговують на повагу і захист з боку держави, оскільки захищаються ст.9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод:

1. Кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно.

2. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

При запровадженні ЄДДР та паспортів у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, законодавець повинен був виконати свій позитивний обовязок, та забезпечити реалізацію прав певної категорії громадян, гарантованих ст.9 Конвенції.

До компетенції відповідача не відноситься встановлення порядку реалізації громадянами своїх прав. Відповідач лише виконує покладені на нього, відповідними нормативними актами, повноваження.

Таким чином, відповідача не можливо зобовязати оформити паспорт громадянина України у формі книжечки, оскільки це буде суперечити його повноваженням, передбаченими нормативними актами, відповідно до яких він діє.

Аналогічного висновку дотримується Верховний Суд в своєму рішенні від 26.03.2018 року, справа № 806/3265/17.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивачі не довели суду ті обставини, на які вони посилалися в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів не погоджується із доводами апелянта щодо порушення відповідачем положень статей 8,9 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 .

Так, відповідно до статті 9 Конвенції ,кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно.

Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Водночас, враховуючи практику Європейського суду з прав людини , гарантії статті 9 Конвенції не поширюються на кожну дію, на вчинення якої особу спонукає чи надихає релігія або переконання, і ця стаття не завжди гарантує особі право поводити себе у публічній сфері так, як приписує її релігія або переконання (див., наприклад, рішення у справі «Arrowsmith проти Сполученого Королівства, №7050/75, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року, DR 19; рішення у справі «Kalac проти Туреччини» від 1 липня 1997 року, §27, Reports of Judgments and Decisions 1997-IV; та згадане вище рішення у справі Leyla Sahin, §§105 і 121).

З огляду на предмет та підстави позову , апеляційний суд вважає, що в цьому випадку відсутні порушення ст.9 Конвенції.

З приводу доводів апелянта, щодо ідентифікації ОСОБА_7 та будь-яких дій відповідача з питань обовязковості або примушування з отримання паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки є втручанням у приватне та сімейне життя, які, на думку апелянта, є прямим порушенням статі 8 Конвенції з відповідним посиланням на рішення Європейського суду з прав людини «Бурхгарц проти Швейцарії від 22.02.1994, «Стєрна проти Фінляндії від 25.11.1994 , «ОСОБА_8 проти Франції» від 24.10.1994 , «Булгаков проти України», «Гарнага проти України» від 16.05.2013 колегія суддів зазначає , що у вищенаведених рішеннях йшла мова про зміну імені осіб та зміну його написання.

У справі, що розглядається відповідач не вирішував наведені вище правові питання.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що такі дії відповідача виправдані виходячи з публічного інтересу, а саме з метою забезпечення точності обліку населення.

Відхиляє суд також доводи апелянта з того приводу, що Управління Державної міграційної служби України в Миколаївської області не може бути і не є органом державної влади, а Первомайський відділ Державної міграційної служби України в Миколаївської області не є юридичною особою, а відтак його діяльність здійснюється не в законний спосіб, оскільки відповідачем та третьою особою у справі відповідно до приписів статей 42,43,46 КАС можуть бути субєкти владних повноважень.

Відповідач та третя особа згідно пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України безумовно мають такий статус.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподіляються відповідно до приписів статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2017 року у справі № 814/2234/17 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду 26 квітня 2018 року.

Головуючий: ОСОБА_1
Суддя: Суддя: ОСОБА_9 ОСОБА_8