Справа № 808/3972/17
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року о 14 год 51 хв.Справа № 808/3972/17 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Лазаренка М.С.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко Ю.М.,

за участю:

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6

до Відділу у Василівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

про визнання наказу частково недійсним,

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (далі - позивачі) до Відділу у Василівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивачі просять суд визнати частково недійсним наказ Відділу Держземагентства у Василівському районі Запорізької області №87 від 30.12.2013 про затвердження матеріалів інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Василівського та Михайлівського районів Запорізької області відносно земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 114,79 га, кадастровий номер :19:009:003, розташованої на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області в частині земельних ділянок: ОСОБА_1 площею 1,80 га, ОСОБА_2 площею 1,70 га, ОСОБА_5 площею 1,50 га, ОСОБА_6 площею 2,00 га.

Ухвалою суду від 26.12.2017 відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 16.01.2018 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 01.02.2018.

Ухвалою суду від 01.02.2018 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 15.02.2018.

Ухвалою суду від 15.02.2018 продовжено строк підготовчого провадження строком на 30 днів, підготовче судове засідання відкладено на 12.03.2018.

Ухвалою суду від 12.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання на 20.03.2018.

Ухвалою суду від 23.04.2018 у розгляді справи оголошено перерву до 23.04.2018.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі посилаються на те, що рішенням виконавчого комітету Михайлівської селищної ради від 29 квітня 1998 року позивачам надано в постійне користування земельні ділянки, після встановлення остаточних розмірів цих ділянок, на землях запасу Михайлівської селищної ради на території КСП ім. Мічуріна. Вказують на те, що до жовтня 2015 року позивачі добросовісно користувались наданими земельними ділянками для ведення особистого селянського господарства та сплачували земельний податок в місцевий бюджет. Разом з тим, у липні 2017 року позивачами було отримано від відповідача копію наказу про затвердження розробленої ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, в якому спірні земельні ділянки значаться як землі запасу. Тобто, під час видання оскаржуваного наказу відповідачем фактично було порушено права позивачів на користування наданими їм земельними ділянками.

В судовому засіданні позивачі, які прибули в судове засідання, та представник позивачів підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних заперечив. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що відповідно до наявної в Відділі у Василівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відповідно до реєстраційних книг прав приватної власності, оренди чи прав користування земельними ділянками, не зареєстровано прав власності, постійного користування чи оренди на земельні ділянки по кадастровому номеру :19:009:003. Також, відповідач вказав на ту обставину, що позивачам на підставі рішення Виконавчого комітету Михайлівської селищної ради №166 від 29.04.1998 не видавалися державні акти на про постійного користування земельними ділянками. Більш того, відповідач вказував на те, що позивачі взагалі не мали правових підстав для використання спірних земельних ділянок, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала позицію викладену в письмових поясненнях, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення позивачів та представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно встановивши обставини справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішенням Виконавчого комітету Михайлівської селищної ради №166 від 29.04.1998 «Про затвердження списків громадян, які користуються земельними ділянками для ведення ОПГ на землях запасу селищної ради на території КСП ім. Мічуріна після встановлення остаточних розмірів земельних ділянок» вирішено надати в постійне користування земельні ділянки громадянам, після встановлення остаточних розмірів цих ділянок, на землях запасу Михайлівської селищної ради на території КСП ім. Мічуріна згідно додатку №1 (а.с.12).

Відповідно до додатку до рішення Виконавчого комітету Михайлівської селищної ради №166 від 29.04.1998 позивачам у постійне користування надано наступні земельні ділянки:

- ОСОБА_1 надана у постійне користування земельна ділянка площею 1,80 га для ведення особистого підсобного господарства з земель запасу селищної ради на території КСП ім. Мічуріна (хімсклад), що підтверджується довідкою архівного відділу Михайлівської районної державної адміністрації від 03.11.2015 №183/08-02 (а.с.13);

- ОСОБА_2 надана у постійне користування земельна ділянка площею 1,70 га для ведення особистого підсобного господарства з земель запасу селищної ради на території КСП ім. Мічуріна (хімсклад), що підтверджується довідкою архівного відділу Михайлівської районної державної адміністрації від 03.11.2015 №182/08-02 (а.с.14);

- ОСОБА_5 надана у постійне користування земельна ділянка площею 1,50 га для ведення особистого підсобного господарства з земель запасу селищної ради на території КСП ім. Мічуріна (бригада №2), що підтверджується довідкою архівного відділу Михайлівської районної державної адміністрації від 29.10.2015 №147/08-02 (а.с.15);

- ОСОБА_6 надана у постійне користування земельна ділянка площею 2,00 га для ведення особистого підсобного господарства з земель запасу селищної ради на території КСП ім. Мічуріна (хімсклад), що підтверджується довідкою архівного відділу Михайлівської районної державної адміністрації від 03.11.2015 №184/08-02 (а.с.16).

З матеріалів справи судом встановлено, що 30 грудня 2013 року наказом Відділу Держземагентства у Василівському районі Запорізької області №87 наказано затвердити розроблені ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» технічні документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 15830,1221 га, розташованих за межами населених пунктів на території Василівського та Михайлівського районів Запорізької області, згідно з додатком (а.с.9).

Відповідно до відомостей додатку до наказу відділу Держземагентства у Василівському районі Запорізької області до переліку технічних документацій із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності включено земельні ділянки Михайлівської селищної ради загальною площею 2691,7802 га, кількість ділянок 102 (а.с.10).

За результатами проведеної інвентаризації, результати якої було затверджено оскаржуваним наказом, земельна ділянка площею 114,7864 га, кадастровий номер :19:009:003, до складу якої увійшли земельні ділянки позивачів, визначена як землі запасу.

Позивачі, не погодившись з правомірністю оскаржуваного наказу, звернулись з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що підставою для звернення до суду з вищевказаною позовною заявою стало те, що оскаржуваним наказом було затверджено результати інвентаризації земельної ділянки площею 114,7864, кадастровий номер :19:009:003, та визначено землі які входять до її складу, як землі запасу. Тобто, за результатами інвентаризації фактично було змінено призначення земельних ділянок наданих позивачам у постійне користування з земель особистих селянських господарств на землі запасу.

Відповідач заперечуючи проти позову вказав на те, що позивачі користувались спірними земельними ділянками без наявності правових підстав, а відтак відповідачем правомірно за результатами проведеної інвентаризації прийнято рішення про затвердження інвентаризації земельних ділянок за якою віднесено спірні земельні ділянки до земель запасу.

Відповідно до приписів статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Згідно статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до приписів статті 1 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття рішення Виконавчого комітету Михайлівської селищної ради №166 від 29.04.1998) земельні відносини в Україні регулюються цим Кодексом та іншими актами законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідно до нього.

Згідно приписів статті 7 Земельного кодексу України користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності: громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства; сільськогосподарським підприємствам і організаціям; громадським об'єднанням; релігійним організаціям; промисловим, транспортним та іншим несільськогосподарським підприємствам, установам і організаціям; організаціям, зазначеним у статті 70 цього Кодексу для потреб оборони; для ведення лісового господарства спеціалізованим підприємствам; житловим, житлово-будівельним, гаражно-будівельним і дачно-будівельним кооперативам; спільним підприємствам, міжнародним об'єднанням і організаціям з участю українських, іноземних юридичних і фізичних осіб, підприємствам, що повністю належать іноземним інвесторам.

Статтею 9 Земельного кодексу України визначено, що до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, серед іншого передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.19 Земельного кодексу України сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.

Тобто, враховуючи викладені приписи земельного законодавства України, Михайлівською селищною радою у межах наданих повноважень було передано позивачам у постійне користування земельні ділянки для ведення ОПГ на землях запасу селищної ради на території КСП ім. Мічуріна.

Статтею 22 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Позивачами до матеріалів адміністративної справи надано викопіювання земельних ділянок, які знаходяться в користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 для ведення особистого селянського господарства на території колишнього КСП ім. Мічуріна Михайлівського району Запорізької області, на території Михайлівської селищної ради, кадастровий номер поля, на якому розташована земельна ділянка :19:009:0003 (а.с.17-20).

Дійсно, частиною 1 статті 23 Земельного кодексу України було визначено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідні державні акти на постійне користування спірними земельними ділянками позивачами до матеріалів адміністративної справи не надано.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 №15 затверджено Положення про порядок ведення державного земельного кадастру (далі Положення №15, в редакції чинній на момент прийняття рішення Михайлівської селищної ради).

Відповідно до пункту 1 Положення №15, Державний земельний кадастр призначений для забезпечення Рад народних депутатів, заінтересованих підприємств, установ, організацій і громадян вірогідними і необхідними відомостями про природний, господарський стан та правовий режим земель з метою організації раціонального використання та охорони земель, регулювання земельних відносин, землеустрою, обґрунтування розмірів плати за землю.

Пунктом 7 Положення №15 визначено, що до земельно-кадастрової документації належать кадастрові карти та плани (графічні і цифрові), схеми, графіки, текстові та інші матеріали, які містять відомості про межі адміністративно-територіальних утворень, межі земельних ділянок власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, правовий режим земель, що перебувають у державній, колективній і приватній власності, їх кількість, якість, народногосподарську цінність та продуктивність по власниках землі і землекористувачах, населених пунктах, територіях сільських, селищних, міських, районних Рад народних депутатів, областях, Республіці Крим та Україні в цілому.

Земельно-кадастрова документація включає книги реєстрації державних актів на право колективної, приватної власності на землю, право постійного користування землею, договорів на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди.

Відповідно до наданих до матеріалів адміністративної справи довідок Михайлівської селищної ради встановлено, що в земельно-кадастровій книзі Михайлівської селищної ради числиться:

за ОСОБА_1 земельна ділянка площею 1,80 га для ведення ОСГ за межами населеного пункту, згідно рішення виконавчого комітету №166 від 29.04.1998 (кадастровий номер поля, на якому розташована земельна ділянка :19:009:0003);

за ОСОБА_2 земельна ділянка площею 1,70 га для ведення ОСГ за межами населеного пункту, згідно рішення виконавчого комітету №166 від 29.04.1998 (кадастровий номер поля, на якому розташована земельна ділянка :19:009:0003);

за ОСОБА_5 земельна ділянка площею 1,50 га для ведення ОСГ за межами населеного пункту, згідно рішення виконавчого комітету №166 від 29.04.1998 (кадастровий номер поля, на якому розташована земельна ділянка :19:009:0003);

за ОСОБА_7 земельна ділянка площею 2,0 га для ведення ОСГ за межами населеного пункту, згідно рішення виконавчого комітету №166 від 29.04.1998 (кадастровий номер поля, на якому розташована земельна ділянка :19:009:0003) (а.с.21-24).

Отже, за позивачами у встановленому порядку до земельно-кадастрової книги Михайлівської селищної ради, яка на той час була розпорядником спірних земельних ділянок, було внесено запис по те, що спірні земельні ділянки обліковуються за позивачами.

Також, в інформації наданій Михайлівською селищною радою Михайлівського району Запорізької області встановлено, що земельні ділянки (кадастровий номер поля, на якому розташована земельна ділянка :19:009:0003) перебувають у користуванні громадян.

Суд зазначає, що Закон України «Про землеустрій» визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування (тут і надалі в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного наказу).

Статтею 6 Закону України «Про землеустрій» закріплено, що землеустрій базується на таких принципах:

а) дотримання законності;

б) забезпечення науково обґрунтованого розподілу земельних ресурсів між галузями економіки з метою раціонального розміщення продуктивних сил, комплексного економічного і соціального розвитку регіонів, формування сприятливого навколишнього природного середовища;

в) організації використання та охорони земель із врахуванням конкретних зональних умов, узгодженості екологічних, економічних і соціальних інтересів суспільства, які забезпечують високу економічну і соціальну ефективність виробництва, екологічну збалансованість і стабільність довкілля та агроландшафтів;

г) створення умов для реалізації органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами їхніх конституційних прав на землю;

ґ) забезпечення пріоритету сільськогосподарського землеволодіння і землекористування;

д) забезпечення пріоритету вимог екологічної безпеки, охорони земельних ресурсів і відтворення родючості ґрунтів, продуктивності земель сільськогосподарського призначення, встановлення режиму природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Статтею 35 Закону України «Про землеустрій» визначено, що інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об'єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року №513 затверджено Порядок проведення інвентаризації земель (далі Порядок №513), який установлює вимоги до проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою та складення за її результатами технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель (далі - технічна документація).

Пунктом 3 Порядку №513 визначено, що інвентаризація земель проводиться виходячи з принципів плановості, достовірності та повноти даних, послідовності і стандартності процедур, доступності використання інформаційної бази, узагальнення даних з додержанням єдиних засад та технології їх оброблення.

Відповідно до пункту 7 Порядку №513, вихідними даними для проведення інвентаризації земель є:

матеріали з Державного фонду документації із землеустрою;

відомості з Державного земельного кадастру в паперовій та електронній формі, у тому числі Поземельної книги; книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; файлів обміну даними про результати робіт із землеустрою;

містобудівна документація, затверджена в установленому законодавством порядку;

планово-картографічні матеріали, в тому числі ортофотоплани, складені за результатами виконання робіт відповідно до Угоди про позику (Проект «Видача державних актів на право власності на землю у сільській місцевості та розвиток системи кадастру») між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку;

відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень;

копії документів, що посвідчують право на земельну ділянку або підтверджують сплату земельного податку;

матеріали, підготовлені за результатами обстеження земельних ділянок щодо їх якісного стану.

Під час проведення інвентаризації земель використовуються матеріали аерофотозйомки, лісовпорядкування, проекти створення територій та обєктів природно-заповідного фонду, схеми формування екомережі, програми у сфері формування, збереження та використання екомережі.

Разом з тим, під час проведення інвентаризації земель Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області протиправно не було враховано матеріали, що містилися в земельно-кадастровій книзі Михайлівської селищної ради, відповідно до якої за позивачами числяться спірні земельні ділянки, згідно рішення виконавчого комітету №166 від 29.04.1998 (кадастровий номер поля, на якому розташовані земельні ділянки :19:009:0003).

Відповідно до пункту «е» частини 1 статті 27 Закону України «Про землеустрій» замовники документації із землеустрою мають право здійснювати контроль за виконанням робіт із землеустрою в порядку, встановленому законом.

Разом з тим, відповідачем не було у встановленому законом порядку здійснено контроль за інвентаризацією земель, яка проведена ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», та затверджено результати інвентаризації чим порушено права та законні інтереси позивачів, як користувачів спірних земельних ділянок.

Стосовно твердження представника відповідача на те, що у позивачів ніколи не виникало права власності чи права користування спірними земельними ділянками, суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи судом встановлено та не заперечувалось представником відповідача, що спірні земельні ділянки фактично були зайняті позивачами та використовувались за цільовим призначенням.

Статтею 212 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент прийняття оскаржуваного наказу) визначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Також, частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Тобто, у разі якщо відповідач вважав, що позивачі в супереч вимог чинного законодавства України самовільно зайняли спірні земельні ділянки, то такі земельні ділянки повинні були бути повернуті в судовому порядку, а не в порядку інвентаризації земель, оскільки за умови судового провадження можливо було встановити правові підстави користування позивачами спірними земельними ділянками та вирішити питання наявності/відсутності підстав для повернення спірних земельних ділянок у власність держави.

Разом з тим, відповідач як розпорядник земель від імені Держави, з зазначеного питання до суду не звертався, доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на необхідність дотримання принципу верховенства права, який передбачає дотримання, в тому числі вимог, «законності», яким передбачається можливість втручання у основоположні свободи. Так, у рішенні від 26 червня 2016 по справі «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10 в § 53 Суд повторює, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду адміністративної справи в суді, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що Відділ у Василівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області є структурним підрозділом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, то судові витрати підлягають стягненню на користь позивачів за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 78, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (72002, Запорізька область, смт.Михайлівка, вул. Кооперативна, 68а, ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_2 (72002, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_5 (72002, Запорізька область, смт. Михайлівка, вул. Радянська, 2, ІПН НОМЕР_3), ОСОБА_6 (72002, Запорізька область, смт. Михайлівка, вул. Радянська, 2, ІПН НОМЕР_4) до Відділу у Василівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (71602, Запорізька область, м. Василівка, вул. Театральна, 1, ) про визнання наказу частково недійсним - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати наказ Відділу Держземагентства у Василівському районі Запорізької області №87 від 30.12.2013 про затвердження матеріалів інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Василівського та Михайлівського районів Запорізької області відносно земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 114,79 га, кадастровий номер :19:009:003, розташованої на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, в частині земельних ділянок ОСОБА_1 площею 1,80 га, ОСОБА_2 площею 1,70 га, ОСОБА_5 площею 1,50 га, ОСОБА_6 площею 2,00 га.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення,а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 02.05.2018.

Суддя М.С. Лазаренко