Справа № 348/2320/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/2642/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_2,

секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області (головуючий суддя Грещук Р.П.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Надвірна о 11 год 44 хв 14 лютого 2018 року, повний текст рішення виготовлено 23.02.2018, у справі №348/2320/17 за позовом ОСОБА_4 до Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

19.11.2017 ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області ОСОБА_5, просив визнати протиправною та скасувати постанову №04.1-23/31 від 05.10.2017 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 170 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.01.2018 залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.02.2018 в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при здійсненні перевірки щодо дотримання вимог земельного законодавства, позивачем не надано жодних доказів чи пояснень, які могли б свідчити про відсутність факту самовільного зайняття земельних ділянок (здійснення будівельних (земляних) робіт та розміщення будівельних матеріалів), в процесі розгляду даної справи представником позивача не спростовано факту протиправного використання ОСОБА_4 земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 0,7740 га.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3, представник ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.02.2018 та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що жодного доказу вчинення позивачем правопорушення не надано, більше того під час судового розгляду відповідач визнав, що документально доказати вчинення позивачем правопорушення не може. Також, зазначає, що землевпорядник сільської ради, на території якої знаходиться земельна ділянка, від підпису відмовилась, а єдиними свідками є працівники Управління Держгеокадастру. Скаржник звертає увагу суду, що ні в акті обстеження земельної ділянки, ні в акті перевірки від 13.09.2017 не вказано особу правопорушника, а встановлено лише факт порушення.

В судовому засіданні апелянт апеляційну скаргу підтримав, третя особа та відповідач заперечили.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржене рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.09.2017 Головним управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області видано Наказ №408-ДК, яким у звязку з листом прокуратури Івано-Франківської області від 15.08.2017 №05-1123 вих.-17 наказано здійснити державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів шляхом проведення перевірки при використанні земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер :05:006:0002), яка розташована в с.Зелена Надвірнянського району, у термін з 06.09.2017 по 15.09.2017.

13.09.2017 відповідачем складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за обєктом земельної ділянки №04.1-18/89 та акт обстеження земельної ділянки №04.1-19/78, відповідно до яких у результаті перевірки встановлено, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення, приватної власності, для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га (кадастровий номер :05:006:0002), що розташована за межами населеного пункту с.Зелена, присілок Хрипелів, ур. «Став», Надвірнянського району, використовується не за цільовим призначенням шляхом облаштування ставків, здійснення поточного будівництва, розміщенням будівельних матеріалів, обладнання для виконання будівельних робіт, а також знято родючий шар ґрунту без спеціального дозволу, знищено ґрунтовий покрив на загальній площі 0,7250 га. Самовільно зайнято земельну ділянку лісогосподарського призначення 0,7740.

05.10.2017 відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №04.1-23/31, якою встановлено, що ОСОБА_4 самовільно зайняв земельну ділянку лісогосподарського призначення площею 0,7740 га шляхом здійснення будівельних (земельних) робіт, розміщенням будівельних матеріалів. Порушенням заподіяно матеріальну шкоду на суму 6441,89 грн. Постановлено ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, ОСОБА_4 звернувся із позовом до суду.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Згідно з ст.53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) самовільне зайняття земельної ділянки - тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 №963-IV самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів, обовязок щодо збирання яких ст.251 КУпАП покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

З матеріалів справи встановлено, що 21.09.2017 відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення №04.1-22/22 в якому зазначено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯД №847261, договорів оренди землі за №64, земельна ділянка сільськогосподарського призначення, приватної власності, для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га (кадастровий номер :05:006:0002) використовується ОСОБА_4 не за цільовим призначенням Також, самовільно зайнято земельну ділянку лісогосподарського призначення площею 0,7740га шляхом здійснення будівельних (земляних) робіт, розміщення будівельних матеріалів, що є порушенням статей 125, 126 Земельного кодексу України.

При цьому, ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за обєктом земельної ділянки, в акті обстеження земельної ділянки не зазначено, що саме ОСОБА_4 самовільно зайняв земельну ділянку лісогосподарського призначення площею 0,7740 га та не надано доказів, що підтверджують здійснення позивачем будівельних (земляних) робіт, розміщення будівельних матеріалів на вказаній земельній ділянці станом на момент проведення перевірки.

Подана суду апеляційної інстанції фотофіксація та кадастровий план земельної ділянки не свідчать про неправомірність дій позивача.

В матеріалах справи відсутні пояснення свідків, які б підтверджували факт використання вказаної земельної ділянки ОСОБА_4, тоді як присутній під час перевірки землевпорядник Зеленської сільської ради ОСОБА_6 відмовився від підпису, а підтвердження обставин, викладених в актах від 13.09.2018, підписом присутнього під час перевірки заступника начальника начальника Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області ОСОБА_7, суд апеляційної інстанції не може прийняти до уваги як належний та допустимий доказ вчинення позивачем правопорушення, яке ставиться йому у вину, оскільки посадове становище вказаної особи ставить під сумнів її безсторонність та обєктивність як свідка.

При цьому, суміжність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га (кадастровий номер :05:006:0002), яка належала позивачу на праві приватної власності, та земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 0,7740, на переконання суду апеляційної інстанції, не може слугувати беззаперечним доказом фактичного використання позивачем останньої.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що в протоколі про адміністративне правопорушення від 21.09.2017 №04.1-22/22 зазначено обставини, встановлені 13.09.2017 відповідно до акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства за обєктом земельної ділянки №04.1-18/89 та свідком правопорушення вказано ОСОБА_8, відомості щодо якої як свідка правопорушення в актах від 13.09.2017 відсутні.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови від 05.10.2017 №04.1-23/31 при прийнятті рішення про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності розглянуто протокол від 21.09.2017 №04.1-22/22, покликання на дослідження інших доказів по справі про адміністративне правопорушення відсутнє.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що матеріали справи не містять, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП.

За таких обставин, на підставі системного аналізу законодавчих положень, враховуючи, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст.53-1 КУпАП, не доведено дотримання при винесені постанови про накладення адміністративного стягнення від 05.10.2017 №04.1-23/31 вимог статей 248 та 280 КУпАП щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП.

Вказане у своїй сукупності дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що постанови про накладення адміністративного стягнення від 05.10.2017 №04.1-23/31 не відповідає критеріям законності та обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, враховуючи положення статей 317 та 286 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно зясував обставин, що мають значення для справи, що має наслідком скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким слід скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Щодо судового збору, то у відповідності до ст.139 КАС України, такий не належить стягувати з сторін спору.

Керуючись статтями 229, 250, 272, 286, 308, 310, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області 14 лютого 2018 року у справі №348/2320/17 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №04.1-23/31 від 05.10.2017 та закрити справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_4.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
судді ОСОБА_9
ОСОБА_2