Справа № 816/2081/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: О.О. Кукоба

24 квітня 2018 р. Справа № 816/2081/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» до Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В с т а н о в и л а:

23.11.2017 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» (подалі - ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ», Товариство, позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.11.2017 року № НОМЕР_1 в частині збільшення суми грошового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість у розмірі 2 193 287,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на незгоду з доводами контролюючого органу про завищення ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» суми податкового кредиту по скороченим деклараціям з податку на додану вартість за лютий, квітень, липень 2016 року загалом у розмірі 1 462 193,50 грн у зв'язку з віднесенням до його складу сум ПДВ, сплачених у зв'язку з придбанням легкових автомобілів, оскільки такі автомобілі є основними засобами, а їх використання пов'язане з виробничим процесом сільськогосподарського підприємства.

Заперечуючи проти позову, Головне управління ДФС у Полтавській області (подалі ГУ ДФС у Полтавській області, контролюючий орган, відповідач) просив відмовити у задоволенні позову ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ», посилаючись на висновки документальної планової виїзної перевірки ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ», викладені у акті перевірки від 30.10.2017 року № 1412/16-31-14-01-10/31622816, зокрема, про те, що придбані позивачем легкові автомобілі не призначені для використання під час безпосереднього виробництва сільськогосподарської продукції.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.12.2017 року (постанова у повному обсязі виготовлена 18.12.2017 року) адміністративний позов ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» задоволений.

Судове рішення вмотивовано висновком про те, що придбані позивачем автомобілі призначені для використання у межах діяльності, пов'язаної з виробництвом сільськогосподарської продукції. А відтак, сплачені в ціні даних автомобілів суми податку на додану вартість позивачем правомірно віднесені до складу податкового кредиту декларації з податку на додану вартість спеціального режиму оподаткування.

Суд визначився про те, що висновок фіскального органу про порушення позивачем вимог підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України (подалі ПК України) здійснено при помилковому розумінні норм діючого на час виникнення спірних відносин законодавства України та фактичних обставин справи. Контролюючим органом, як субєктом владних повноважень, не надано належних доказів, які свідчили б про наявність у первинних документах недостовірних відомостей, а також про спрямованість дій платника на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Оскільки спірне рішення є правовим актом індивідуальної дії, а позивачем помилково розрахована суму грошового зобов'язання в оспорюваній частині, суд першої інстанції, керуючись приписами частини першої статті 2, частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (подалі КАС України), визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 08.11.2017 року № НОМЕР_1 в частині збільшення ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» суми грошового зобов'язання за платежем: «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 14010100» загалом у розмірі 2 193 290,25 грн. (з них: 1 462 193,50 грн - за основним платежем, 731 096,75 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач ГУ ДФС у Полтавській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13.12.2017 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що придбані позивачем ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» автомобілі визначаються як нові, легкові, при цьому жодного посилання (вказівки) на спеціальне призначення транспортного засобу для використання його у сільському господарстві договори про їх придбання не містять. Таким чином, ці автомобілі не використовувалися у виробництві сільськогосподарської продукції, оскільки легковий автомобіль не може бути основною або невідємною складовою частиною процесу виробництва сільгосппродукції, зокрема за видами діяльності відповідно до КВЕД, що передбачені у свідоцтві про реєстрацію сільськогосподарського підприємства, як субєкта спеціального режиму оподаткування ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ». Отже, включення до складу податкового кредиту декларації з податку на додану вартість спеціального режиму оподаткування сум ПДВ від вартості придбаних легкових автомобілів є безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» зазначає, що твердження апелянта щодо невірності висновків суду першої інстанції є, на його думку, необґрунтованими і надуманими. Вказує, що ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» є сільськогосподарським підприємством, основним напрямком діяльності є виробництво на реалізація сільськогосподарської продукції. Всі види діяльності позивача повязані з цією метою, виділити здійснення будь-яких дій або вчинення правочинів як не повязаних з основною діяльністю неможливо. Підприємством були придбані легкові автомобілі для використання в господарській діяльності для перевезення осіб, що перебувають у трудових відносинах з Товариством або є особами, що мають вплив на здійснення господарської діяльності частково перевезення легких малогабаритних вантажів, що не потребують спеціального вантажного перевезення.

ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» оформлені відповідні документи: накази на введення в експлуатацію об'єкту основних засобів, накази про порядок використання автомобілів на підприємстві, яким автомобілі закріплені за працівниками та учасниками Товариствами та встановлені місячні ліміти палива, оформлялися накази про відрядження, у які працівники підприємства їздять на автомобілі.

Зазначає, листом Державної фіскальної служби України в податковій консультації від 21.12.2017 року № 3086/6/99-99-15-03-02-15/ІПК розяснено, що платник ПДВ, який здійснював виключно сільськогосподарську діяльність у межах дії спеціального режиму оподаткування відповідно до статті 209 ПК України та придбав легковий транспортний засіб для ведення такої господарської діяльності, мав право віднести до складу податкового кредиту суми ПДВ, сплачені/нараховані у звязку зі здійсненням витрат на таке придбання та відобразити їх у складі декларації 0121 - 0123 на підставі зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних.

Окрім цього зазначає, що під час перевірки у відповідача виникали питання щодо придбання і інших легкових автомобілів, що відображено в запиті № 2 про надання документів від 02.10.2017 року, але порушення (на думку перевіряючих) встановлені лише стосовно трьох автомобілів.

За приписами статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (частина перша статті 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга статті 308).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України (тут і подалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

А відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Нормами статті 209 ПК України врегульовано спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства.

Пунктом 209.1 зазначеної статті визначено, що резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

За змістом пункту 209.6 цієї статті, сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Відповідно до пункту 209.13 статті 209 ПК України сільськогосподарське підприємство - суб'єкт спеціального режиму оподаткування подає податкову декларацію у строки та в порядку, що встановлені для інших платників податку. Форма податкової декларації, яка подається сільськогосподарським підприємством - суб'єктом спеціального режиму оподаткування, затверджується відповідно до пункту 201.15 статті 201 цього Кодексу.

Так, згідно з пунктом 5 розділу І Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за № 159/28289, платники податку, які згідно зі статтею 209 розділу V Кодексу застосовують спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, крім декларації 0110, подають податкову декларацію з позначкою « 0121» / « 0122» / « 0123», яка є невід'ємною частиною звітності за відповідний звітний період. До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціального режиму, установленого указаною статтею.

Як визначено пунктом 209.3 статті 209 ПК України, якщо сума податку на додану вартість, сплачена (нарахована) сільськогосподарським підприємством постачальнику на вартість виробничих факторів, перевищує суму податку, нараховану за операціями з постачання сільськогосподарських товарів/послуг, то різниця між такими сумами не підлягає бюджетному відшкодуванню та зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

В силу положень підпункту "а" підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 ПК України виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит: товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

Пунктом 209.7 статті 209 ПК України визначено, що сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

У відповідності до вимог п. 20.1.4 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою згідно із п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Судом установлено, фахівцями ГУ ДФС у Полтавській області у період з 12.09.2017 року по 09.10.2017 року проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2015 року по 30.06.2017 року, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2015 року по 30.06.2017 року.

За результатами перевірки складено акт від 30.10.2017 року № 1412/16-31-14-01-10/31622816 (подалі - ОСОБА_1 перевірки) /а.с. 81-155, т. 1/, в якому, окрім іншого, вказано на порушення платником податків вимог підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 ПК України, наслідком чого визначено завищення ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» податкового кредиту загалом у розмірі 1 462 193,50 грн, у т.ч.: за лютий 2016 року - 445 000,00 грн, за квітень 2016 року 668 391,00 грн, за липень 2016 року 348 803,00 грн.

Означених висновків контролюючий орган дійшов з огляду на те, що позивачем завищено податковий кредит з податку на додану вартість по декларації спеціального режиму оподаткування у сфері сільського господарства загалом у розмірі 1 462 193,50 грн. з огляду на віднесення до його складу суми податку, сплаченої постачальникам у зв'язку з придбанням легкових автомобілів.

На підставі висновків ОСОБА_1 перевірки ГУ ДФС у Полтавській області винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 08.11.2017 року № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем: «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100» загалом у розмірі 2 494 480,50 грн (в т.ч., основний платіж 1 662 987,00 грн, штрафні (фінансові) санкції 831 493,50 грн) /а.с. 156-157, т. 1/.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

На підставі договору поставки від 25.01.2016 року № 250116, укладеного між ТОВ «ТРАНССИГНАЛ ОЛК» (постачальник) та ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» (покупець), позивач у лютому 2016 року придбав у постачальника автомобіль марки Mercedes Benz V250 2015 року випуску, кузов № НОМЕР_2, загальною вартістю 2 670 000,00 грн, у т.ч. ПДВ 445 000,00 грн /а.с. 14, 59, т. 1/.

Даний автомобіль введений в експлуатацію на підставі наказу ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» від 25.02.2016 року № 14/1 та переданий для експлуатації в межах господарської діяльності водію ОСОБА_2 /а.с. 6, т. 1/.

Наказом ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» від 25.02.2016 року № 15/1 «Про порядок використання автомобілів на підприємстві» означений автомобіль, з метою забезпечення належної господарської діяльності підприємства, закріплений за учасником Товариства ОСОБА_3 /а.с. 7, т. 1/.

Крім того, на підставі контракту від 04.04.2016 року № 16-1570, укладеного між ТОВ з іноземними інвестиціями «АВТ БАВАРІЯ» (продавець) та ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» (покупець), позивач у квітні 2016 року придбав легковий автомобіль марки BMW 740Ld xDrive G12 2016 року випуску, кузов № НОМЕР_3, загальною вартістю 4 010 345,00 грн, у т.ч. ПДВ 668 390,83 грн /а.с. 12, 60-63, т. 1/.

Вказаний автомобіль введений в експлуатацію на підставі наказу ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» від 30.04.2016 року № 34/1 та переданий для експлуатації в межах господарської діяльності водію ОСОБА_4 /а.с. 8, т. 1/.

Наказом ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» від 30.04.2016 року № 35/1 «Про порядок використання автомобілів на підприємстві» означений автомобіль, з метою забезпечення належної господарської діяльності підприємства, закріплений за учасником Товариства ОСОБА_5 /а.с. 9, т. 1/.

Також, на підставі договору купівлі-продажу автомобіля від 26.07.2016 року № АЮ16024, укладеного між ТОВ «Ауді-Центр Київ» (продавець) та ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» (покупець), позивач у липні 2016 року придбав автомобіль марки AUDI Q7 2016 року випуску, кузов № НОМЕР_4, загальною вартістю 2 092 816,00 грн, у т.ч. ПДВ 348 802,67 грн /а.с. 13, 64-70, т. 1/.

Даний автомобіль введений в експлуатацію на підставі наказу ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» від 02.08.2016 року № 67/1 та переданий для експлуатації в межах господарської діяльності водію ОСОБА_6 /а.с. 10, т. 1/.

Наказом ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» від 02.08.2016 року № 68/1 «Про порядок використання автомобілів на підприємстві» означений автомобіль, з метою забезпечення належної господарської діяльності підприємства, закріплений за учасником Товариства ОСОБА_7 /а.с. 11, т. 1/.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до наказів про введення в експлуатацію об'єктів основних засобів, наказів про порядок використання автомобілів на підприємстві, на підставі яких автомобілі закріплені за працівниками та учасниками Товариства та встановлені місячні ліміти палива /а.с. 173-178, т. 1/, наказів про відрядження генерального директора, договорів поставки сільськогосподарської продукції, комплексного страхування посівів, добровільного страхування майна /а.с. 179-235, т. 1/ підтверджено, що придбані ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» легкові автомобілі використовуються позивачем у процесі ведення звичайної господарської діяльності для пересування, вибуття у службові відрядження з метою укладення договорів на придбання сільськогосподарської продукції, посівних матеріалів, страхування посівів тощо.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що діяльність ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» загалом входить до процесу функціонування сільськогосподарського підприємства, остаточним результатом чого є виробництво сільськогосподарської продукції.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи й цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8).

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Такий підхід узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п. 110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського суду з прав людини у п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ГУ ДФС у Полтавській області та скасування судового рішення.

Також, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необхідності скасування спірного податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 08.11.2017 року № НОМЕР_1 в частині збільшення ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» суми грошового зобов'язання за платежем: «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 14010100» загалом у розмірі 2 193 290,25 грн. (з них: 1 462 193,50 грн - за основним платежем, 731 096,75 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями), оскільки позивачем помилково розрахована сума грошового зобовязання.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення < > суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

Підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 139, 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року, - без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_8
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_1 ОСОБА_9
Постанова у повному обсязі складена і підписана 27 квітня 2018 року.