Справа № 296/7594/17
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 296/7594/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"26" квітня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

ОСОБА_1,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "01" грудня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії , -

суддя в 1-й інстанції - Сингаївський О.П.,

час ухвалення постанови - не зазначено,

місце ухвалення постанови - м.Житомир,

дата складання повного тексту постанови - не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулось до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо невиплати пенсії за віком за період з 01.07.2016 по 30.11.2016 та зобов'язати відповідача прийняти рішення щодо поновлення виплати пенсії за віком за період з 01.10.2016 по 30.11.2016.

Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 01.12.2017 позов ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо невиплати ОСОБА_2 пенсії за віком за період з 01 липня 2016 року до 30 листопада 2016 року.

Зобов'язано Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 за період з 01.10.2016 року по 30.11.2016 рік.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не є обов'язковою, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Згідно ст.308 КАС України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_2, І взята на облік УПСЗН як внутрішньо переміщена особа, фактичним місцем проживання якої є АДРЕСА_1 (довідка № НОМЕР_1 від 27.11.2014).

З 01.11.2014 р. позивач перебуває на обліку та отримує пенсію в Житомирському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області як внутрішньо переміщена особа згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1 від 27.11.2014 р.

З моменту взяття на облік до пенсійного органу позивачотримувала пенсію по червень 2016 року включно, проте в липні 2016 року виплата пенсії була припинена та відновлена 01.12.2016.

ОСОБА_2 звернулась до відповідача із запитом про невиплату пенсії з липня 2016 року по грудень 2016 року, на який листом від 27.03.2017 №152/Т-8 позивача було повідомлено, що на підставі інформаційного обміну з органами соціального захисту населення їй була автоматичного припинена виплата пенсії протягом липня-вересня 2016 року, згідно витягу з Протоколу №09 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 16.09.2016 року, прийнято рішення відносно ОСОБА_2 про відмову у виплаті пенсії та всіх інших видів соціальних допомог з жовтня 2016 року внутрішньо переміщеним особам у зв'язку з відсутністю за місцем фактичного проживання, відповідно до підпункту 2 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року №365.

З витягу Протоколу №18 засідання комісії від 25.11.2016 року, вирішено питання про призначення пенсії ОСОБА_2 з 01 грудня 2016 року відповідно до пункту 16 вказаного Порядку.

Встановлено, що Рішенням комісії з питань щодо призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 06.04.2017 року ОСОБА_2 відновлено виплату пенсії внутрішньо переміщеним особам за місцем фактичного проживання за липень, серпень, вересень 2016 року. Однак відповідачем не відновлено та не виплачено позивачу пенсію за період з 01.10.2016 року по 30.11.2016 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Так, ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. визначено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VI або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до ст. 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

В силу ч.2 ст.45 Закону № 1058-IV пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

У відповідності до ст. 49 даного Закону виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 35 та ст. 46 вказаного Закону.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (із змінами від 24.12.2015 року) факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в ст. 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

При цьому, з листа відповідача встановлено, що фактично підставою для відмови у виплаті пенсії позивачу за період з жовтня 2016 року слугувало рішення Комісії з питань відновлення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам виконавчого Корольовської районної ради м.Житомира № 09 від 16.09.2016, яким виплату пенсії припинено, у зв'язку з відсутністю за фактичним місцем проживання відповідно до підпункту 2 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року №365.

Однак, чинне законодавство України не передбачає такої підстави для відмови у виплаті пенсії особі, як зазначена вище.

Вимогами ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем безпідставно було відмовлено у здійсненні позивачу виплати пенсії за жовтень 2016 року, чим порушено гарантоване Конституцією України право позивача на пенсійне забезпечення. Внутрішньо переміщені особи мають право на пенсію на підставі норм законодавства України, в тому числі на виплату пенсії за минулий період, коли пенсія їй не виплачувалась. Відмова у виплаті пенсії за відповідний період суперечить вимогам чинного законодавства України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін відповідно до вимог ст.316 КАС України.

Із врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "01" грудня 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

ОСОБА_1

Повне судове рішення складено "26" квітня 2018 р.