Справа № 820/850/18
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

25 квітня 2018 р. №820/850/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сагайдака В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про стягнення грошового забезпечення та грошової компенсації ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд :

- стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2017 по 27.01.2017 року;

- стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за витратами під час відрядження з 28.08.2017 по 27.12.2017 року в сумі 38490 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Департаментом захисту економіки Національної поліції України неправомірно не здійснено виплату грошового забезпечення за період з 01.01.2017 по 27.01.2017 та не відшкодовано витрати під час відрядження з 28.08.2017 по 27.12.2017 р. у звязку з чим, вказані суми мають бути стягнуті рішенням суду.

Позивач у судове засідання не прибув, був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Згідно наданого до справи відзиву просив відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1. Справу просив розглядати за відсутності уповноваженого представника відповідача.

Беручи до уваги, що сторони у судове засідання не прибули, керуючись п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 ст. 229 КАС України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній доказами у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1, з 2002 р. проходив службу в органах внутрішніх справ.

Згідно наказу Національної поліції України № 306о/с від 23.12.2015 року ОСОБА_1 був призначений на посаду оперуповноваженим управління захисту економіки в Харківській області з присвоєнням спеціального звання підполковник поліції.

Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 25.11.2016 року № 305 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" через службову невідповідність.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Центральної апеляційної атестаційної комісії Національної поліції України, Центральної атестаційної комісії Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.12.2016 р. (справа №820/6435/16) адміністративний позов ОСОБА_1 до Центральної апеляційної атестаційної комісії Національної поліції України, Центральної атестаційної комісії Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України про скасування рішень задоволено.

Визнано протиправним та скасувати рішення (висновок) Центральної атестаційної Національної поліції України від 12.10.2016 року в частині зазначеної у розділі IV"Результати атестування (висновок атестаційної комісії)" атестаційного листа: "4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність", прийняте стосовно ОСОБА_1.

Визнано протиправним та скасувати рішення Центральної апеляційної атестаційної комісії Національної поліції України від 07.11.2016р. в частині зазначеної в розділі V Висновок центральної апеляційної атестаційної комісії атестаційного листа: Відхилити скаргу поліцейського, яке прийняте стосовно ОСОБА_1.

Скасовано наказ №305 о/с від 25.11.2016 року заступника голови начальника Департаменту захисту економіки Національної поліції України про звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого управління захисту економіки в Харківській області зі служби в поліції (через службову невідповідність).

Поновлено підполковника поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді оперуповноваженого управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 30.11.2016 року.

Стягнуто з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 30.11.2016 року по 30.12.2016 року.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 р. апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України задоволено частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.12.2016 р. по справі № 820/6435/16 скасовано.

Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Центральної апеляційної атестаційної комісії Національної поліції України, Центральної атестаційної комісії Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України про скасування рішень задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) Центральної атестаційної Національної поліції України від 12.10.2016 року в частині зазначеної у розділі "Результати атестування (висновок атестаційної комісії)" атестаційного листа: "4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність", прийняте стосовно ОСОБА_1.

Визнано протиправним та скасовано рішення Центральної апеляційної атестаційної комісії Національної поліції України від 07.11.2016 р. в частині зазначеної в розділі V Висновок центральної апеляційної атестаційної комісії атестаційного листа: Відхилити скаргу поліцейського, яке прийняте стосовно ОСОБА_1.

Скасовано наказ №305 о/с від 25.11.2016 року заступника голови начальника Департаменту захисту економіки Національної поліції України про звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого управління захисту економіки в Харківській області зі служби в поліції (через службову невідповідність).

Поновлено підполковника поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді оперуповноваженого управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 01.12.2016 року.

Стягнуто з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.12.2016 року по 30.12.2016 року у розмірі 11261 (одинадцять тисяч двісті шістдесят одну) грн. 40 коп. з відрахуванням обовязкових податків, платежів та зборів.

На виконання рішення суду позивача поновлено на посаді, однак не здійснено виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2017 р. по 27.01.2017 р. До того ж, не сплачено витрати під час відрядження позивача з 28.08.2017 р. по 27.12.2017 р. в сумі 38490 грн. до м. Сєверодонецьк.

Судом встановлено, що позивач звертався до Департаменту захисту економіки Національної поліції України з документами на підтвердження витрат у відрядженні, однак листом від 23.01.2018 р. №785/39/02-2018 відповідачем повернуто вказані документи без виконання (а.с.69).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Щодо частини позовних вимог про стягнення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2017 по 27.01.2017, суд встановив наступне.

На виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 30.12.2016 р. у справі №820/6435/16 заступником голови - начальником Департаменту генералом поліції третього рангу 25.01.2017 р. прийнято наказ №22 о/с «По особовому складу», яким скасовано пункт наказу Департаменту від 25.11.2016 р. № 305 о/с щодо звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 та поновлено його на службі в поліції на посаді оперуповноваженого управління захисту економіки в Харківській області з 30 листопада 2016 року(а.с.59).

Як вказує позивач у позові та відповідач у відзиві ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом від 25.01.2017 р. - 28.01.2017 р. та цього ж дня приступив до виконання своїх обовязків.

Таким чином, позивач після його звільнення та поновлення на посаді почав отримувати грошове забезпечення саме з дня, коли приступив до виконання своїх обовязків - 28.01.2017 р.

Частиною 1 статті 94 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно з ч. 2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Приписами п. 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії, одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п. 11 Порядку №260 грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується, зокрема, при обрахуванні вимушеного прогулу (пп."з" п.1 розділу 1 Порядку).

Відповідно до п. 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Як встановлено судом апеляційної інстанції у постанові від 28.03.2017 р., загальна сума грошового забезпечення за 2 місяці перед звільненням ОСОБА_1 склала 22898,40 грн., середньомісячна заробітна плата позивача (у т.ч. за останні два повні місяці перед звільненням жовтень та листопад 2016 року) становила 11449,20 грн., середньоденна заробітна плата складає 375,38 грн.

Приписами ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що період вимушеного прогулу починається з 01.01.2017 р. та закінчується днем, який передує дню, коли позивача було ознайомлено з наказом та він приступив до виконання своїх обовязків 27.01.2017 р. що у сукупності складає 27 днів.

Виходячи з середньоденного грошового забезпечення позивача, яке зазначено у довідці, яка досліджена судом апеляційної інстанції, помноженого на кількість днів вимушеного прогулу, суд зазначає, що належна сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 10135,26 грн.

Згідно з ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що частина позовних вимог про стягнення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2017 по 27.01.2017 р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відносно частини позовних вимог щодо стягнення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за витратами під час відрядження з 28.08.2017 по 27.12.2017 в сумі 38490 грн., судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що відповідно до вимог статті 75 Закону України «Про Національну поліцію» та розділу IX Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції, затвердженого наказом МВС від 24.12.2015 р. №1625, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 січня 2016 року за №76/28206, з метою формування і закріплення на практиці професійних знань, умінь, навичок, а також перевірки ділових якостей поліцейських заступником голови - начальником Департаменту генералом поліції третього рангу 22.08.2017 р. прийнято наказ «Про організацію стажування працівників ДЗЕ» №882(а.с.58).

Пунктом 1 вказаного наказу наказано відрядити для проходження стажування з 28 серпня до 27 грудня 2017 року до управління захисту економіки в Луганській області підполковника поліції ОСОБА_1, оперуповноваженого відділу протидії злочинам у галузях економіки, житлово-комунальному господарстві та сфері інфраструктури управління захисту економіки в Харківській області.

З зазначеним наказом позивача ознайомлено особисто 26.08.2017 р., про що свідчить підпис ОСОБА_1.

З матеріалів справи встановлено, що за результатами проходження позивачем стажування, останнім 22.12.2017 р. складено звіт про проходження стажування на посаді оперуповноваженого відділу протидії злочинам у галузях економіки, житлово-комунальному господарстві та сфері Інфраструктури управління захисту економіки в Луганській області Департаменту захисту економіки Національної поліції підполковника поліції ОСОБА_1(а.с.67).

Крім того, керівником стажування 22.12.2017 р. складено відгук-характеристику про проходження стажування ОСОБА_1 у період з 28.08.2017 р. по 27.12.2017 р. (а.с.68).

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про Національну поліцію» післядипломна освіта поліцейських здійснюється на загальних засадах, визначених Законом України "Про вищу освіту", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, і складається з: 1) спеціалізації; 2) перепідготовки; 3) підвищення кваліфікації; 4) стажування.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 24.12.2015 р. № 1625 затверджено Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 січня 2016 р. за № 76/28206.

Відповідно до п. 1, 4 розділу ІІІ Положення стажування - набуття працівником поліції досвіду виконання завдань і обовязків певної професійної діяльності або галузі знань.

Тривалість навчання в системі післядипломної освіти визначається відповідно до навчальних планів та програм і встановлюється навчальним закладом, органом поліції, підприємством, установою, організацією, органом державної влади, органом місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься навчання, відповідно до законодавства за погодженням із замовником.

Відповідно до пункту 10 розділу IX Положення, особи, які проходять стажування, зобов'язані, у тому числі, після закінчення строку стажування підготувати звіт та подати його на затвердження керівникові, на якого покладено організацію стажування.

Як вказувалось вище, позивачем було складено звіт та останній був затверджений керівником, на якого покладено організацію стажування.

Згідно п. 7 розділу 1 Положення, фінансування післядипломної освіти працівників поліції здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 2, 3 розділу І Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 р. №672, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.08.2017 р. №1042/30910, службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов'язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби.

Основними завданнями службових відряджень є, зокрема, участь у проведенні нарад, конференцій, семінарів та інших заходів; навчання працівників органів (підрозділів) поліції.

Пунктом 2 розділу II Інструкції встановлено, зокрема, що строк відрядження не може перевищувати 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі, але з дозволу керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов'язки строк відрядження може бути продовжено, при цьому загальний строк відрядження не може перевищувати 60 календарних днів.

Приписами п. 2 розділу ІІ Інструкції встановлено, що строк відрядження поліцейських, направлених на навчання в системі перепідготовки, удосконалення, підвищення кваліфікації кадрів, не повинен перевищувати строку такого навчання.

Відповідно до п. 1, 3, 4, 8 розділу ІІІ Інструкції поліцейському, який направляється у службове відрядження, видається посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою автоматизованої інформаційної системи «Відрядження» (далі - картка АІС «Відрядження») (додаток 1), які оформлюються відрядженою особою.

Орган (підрозділ) поліції самостійно забезпечує виготовлення бланків посвідчень про відрядження.

На бланку посвідчення про відрядження проставляється відповідні серія та номер.

Виїзд поліцейського у службове відрядження без посвідчення про відрядження не дозволяється.

Посвідчення про відрядження підписується керівником органу поліції або його першим заступником, заступниками відповідно до їх компетенції та скріплюються гербовою печаткою.

Поліцейський, який виїжджає у службове відрядження, зобовязаний у підрозділі документального забезпечення органу (підрозділу) поліції отримати посвідчення про відрядження, заповнити всі його реквізити, після чого у разі необхідності подати талон посвідчення про відрядження до бухгалтерської служби органу (підрозділу) поліції для отримання авансу.

Усі витрати на службове відрядження відшкодовуються лише за наявності оригіналів документів, що засвідчують вартість цих витрат.

Суд вважає за необхідне вказати, що на виконання вимог Інструкції від 02.08.2017 р. №672 т.в.о. начальника УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НПУ підписано посвідчення на відрядження позивача, згідно наказу №882, на сто двадцять два дні та скріплено гербовою печаткою(а.с.13).

Згідно п. 9 Інструкції від 02.08.2017 р. №672 витрати на службове відрядження відшкодовуються відповідно до постанови КМУ № 98 та Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року за № 218/2658 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17 березня 2011 року №362) (із змінами).

Постановою КМУ №98 установлено, що державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються: 1) витрати: на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті); на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях.

На підтвердження витрат за період з 28.08.2017 р. по 27.12.2017 р. в сумі 38490 грн. позивачем надано до матеріалів справи копії талону посвідчення про відрядження №216, посвідчення про відрядження від 23.08.2017 р., картки АІС «Відрядження», звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, квитків на автобус №003098, №005187, виписки з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтва платника єдиного податку, довідки про взяття на облік платника податків, витягу з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, платіжного доручення №64 від 19.09.2017 р., №67 від 18.10.2017 р., №70 від 20.11.2017 р., №71 від 07.12.2017 р., рахунка-фактури від 01.10.2017 р., від 01.09.2017 р., від 01.11.2017 р., від 01.12.2017 р., від 01.12.2017 р., від 28.08.2017 р., акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №НП-0000060, №НП-0000061, №НП-0000062, №НП-0000063, №НП-0000059(а.с.13-35).

Як вбачається з звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, позивачем витрачено кошти в сумі 38490 грн., з яких добові 7320 грн., проживання за серпень 2017 р. в кількості 4 доби 1000 грн., проживання за вересень 2017 р. в кількості 30 діб 7500 грн., проживання за жовтень 2017 р. в кількості 31 доби 7750 грн., проживання за листопад 2017 р. в кількості 30 діб 7500 грн., проживання за грудень 2017 р. в кількості 27 діб 6750 грн., проїзні квитки №003098 на суму 310 грн., №005187 на суму 360 грн.(а.с.14 зворотній бік).

З огляду на вказані вище положення, та з урахуванням того, що фінансування післядипломної освіти працівників поліції здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством, суд прийшов до висновку, що сума витрат у розмірі 38490 грн. відповідачем має бути відшкодована, оскільки стажування є формою виконання завдань та позивач виконував наказ начальника Департаменту від 22.08.2017 р. №882 «Про організацію стажування працівників ДЗЕ». Позивач був позбавлений права не виконувати рішення керівництва про відрядження, та не мав можливості уникнути витрат, що були ним здійснені під час відрядження, та були ним підтверджені.

Отже, частина вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 витрат в сумі 38490 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст. 255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про стягнення грошового забезпечення та грошової компенсації задовольнити.

Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2017 р. по 27.01.2017 р. у розмірі 10135.26 грн. (десять тисяч сто тридцять пять гривень 26 копійок).

Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за витратами під час стажування (відрядження) з 28.08.2017 р. по 27.12.2017 р. в сумі 38490.0 грн.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині стягнення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 10135.26 грн. (десять тисяч сто тридцять пять гривень 26 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25 квітня 2018 р.

Суддя Сагайдак В.В.