Справа № 815/1911/18
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1911/18
УХВАЛА
25 квітня 2018 року м.Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Катаєва Е.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора Одеської обласної філії Комунального підприємства «Благоустрій Шевченківського району» ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФІНАНС ГРУП», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача Державного реєстратора Одеської обласної філії Комунального підприємства «Благоустрій Шевченківського району» ОСОБА_2 - Комунальне підприємство «Благоустрій Шевченківського району» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.03.2018 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора Одеської обласної філії Комунального підприємства «Благоустрій Шевченківського району» ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФІНАНС ГРУП», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача Державного реєстратора Одеської обласної філії Комунального підприємства «Благоустрій Шевченківського району» ОСОБА_2 - Комунальне підприємство «Благоустрій Шевченківського району», в якому позивач просить:
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, крім іншого, чи має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Пунктом 1 ч.1 ст.170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до ч. ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Згідно з п. 1, п.2 ч. 1 ст.4 КАС України адміністративна справа-переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст.4 КАС України)
Таким чином, необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору. Наявність у суб'єкта владних управлінських функцій означає, що він наділений адміністративною правосуб'єктністю, яка реалізується через певний обсяг конкретних прав і обов'язків (повноважень), необхідних для здійснення управлінської діяльності в тій чи іншій сфері публічної влади.
Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1 ч.1 ст.19 КАС України).
Статтею 1 ЦПК України встановлено, що ЦПК України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.
Відповідно до ст.19 ЦПК України («Справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів») суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Позивач зазначив, що 02.04.2018 року йому стало відомо про здійснення реєстрації права власності на житловий будинок та земельних ділянок на користь ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ГРУП». Підставою виникнення права власності вказано державним реєстратором договір іпотеки, договори про внесення змін до договору іпотеки; договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; нерухоме майно (нерухомість) - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці і невід'ємно пов'язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Згідно зі ст.7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Статтею 572 Цивільного кодексу України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Таким чином, позивач фактично стверджує про порушення його права власності, яке виникло на підставі договору іпотеки та його виконання сторонами, та оскаржує рішення державного виконавця з підстав реєстрації права власності на підставі договору іпотеки та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, тобто спірні правовідносини повязані з реєстрацією права власності, які випливають із договірних правовідносин, та отже не є публічно-правовим.
Правосуддя в Україні здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ відповідно до процесуального законодавства України.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це, не вважається судом, встановленим законом, орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Велика палата Верховного Суду у постанові від 21.03.2018 року по справі №802/1792/17-а зазначила, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
З урахуванням викладеного суд вважає, що позивачу необхідно відмовити у відкритті провадження у даній справі у порядку адміністративного судочинства та розяснити, що його спірні правовідносини є приватноправовими та повинні вирішуватися у порядку цивільного судочинства.
Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що позов підписаний представником позивача ОСОБА_3 (по довіреності), проте належного документу (оригінал довіреності або копія завірена у встановленому законом порядку) щодо наявності повноважень у представника до позову не надано (надана лише ксерокопія довіреності).
На підставі викладеного, керуючись ст.170 КАС України,-
Адміністративний позов з додатками повернути позивачу.
Розяснити позивачу, що його позов повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом.
Ухвала суду може бути оскаржена у порядку та строки встановлені ст.ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва