Справа № 805/2167/18-а
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2018-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2018 р. Справа№805/2167/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Михайлик А.С.

при секретарі судового засідання Лопушанському Д.О.

розглянув в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельне підприємство Азовінтекс

до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

про скасування вимоги про сплату боргу з єдиного внеску

за участю:

від відповідача: ОСОБА_1 за дов.

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ОСОБА_2

Товариство з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельне підприємство Азовінтекс звернулося до суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про визнання незаконною та скасування вимоги № Ю-259-25 від 11 січня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що пунктом 9-4 Розділу VIII Прикінцевих положень Закону України № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне пенсійне страхування» платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, звільняються від сплати єдиного соціального внеску з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції. Позивачем як таким, що підпадає під дію цього пункту, подано до Жовтневої ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області відповідну заяву про звільнення від обовязків платника єдиного внеску від 7 вересня 2015 року № 522/703-02, а потім повторно у звязку зі зміною нумерації вказаного пункту від 9 лютого 2016 року № 522/44-02.

11 січня 2018 року відповідачем прийнято вимогу про сплату єдиного внеску № Ю-259-25. Позивач вважає, що наведену вимогу прийнято відповідачем без врахування пунктом 9-4 Розділу VIII Прикінцевих положень Закону України № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Вимога оскаржувалася позивачем, втім, в задоволенні скарги було відмовлено з підстав втрати чинності пунктом 9-4 Розділу VIII Закону № 2464-VI.

Позивач вважає вимогу від 11 січня 2018 року незаконною та такою, що порушує пункт 9-4 Розділу VIII Прикінцевих положень Закону України № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

До судового засідання представник позивача не зявився. Через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов.

В обґрунтування незгоди із позовом зазначив, що на виконання положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» суми недоїмки, штрафних санкцій та пені платників єдиного внеску погашаються за рахунок сум, що надходять від платника, в порядку календарної черговості їх виникнення.

Пунктами 3 та 4 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 21.04.2016 № 609/28739 (далі Інструкція № 499) передбачено обовязок органу доходів та зборів у разі, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску формувати вимоги про її сплату. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується за даними інформаційної системи органу доходів та зборів.

Оскільки за даними інформаційної системи органу доходів та зборів заборгованість позивача станом на 31 грудня 2017 року становила 3 189 015,34 грн., на підставі цих даних ГУ ДФС у Донецькій області сформовано спірну вимогу про сплату боргу.

Відповідач у відзиві також зауважив на безпідставності посилань позивача на звільнення його від сплати єдиного соціального внеску з 14.04.2014 на підставі п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», включеного до цього Закону нормою Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, яка з 1 січня 2016 року втратила чинність, а, отже, втратив чинність і пункт 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Крім цього, приписи Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції не звільняють контролюючий орган від обовязку щодо формування вимог про сплату боргу підприємствами, які перебуваючи з зоні проведення АТО продовжують здійснювати господарську діяльність.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 2 квітня 2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні, підготовче засідання у справі призначено на 17 квітня 2018 року. Ухвалою від 17 квітня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 квітня 2018 року.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Товариство з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельне підприємство Азовінтекс є юридичною особою, зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 24155428. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням товариства позивача є: 87500, Донецька обл., місто Маріуполь, проспект Леніна, будинок 68-А, товариство як платник єдиного внеску обліковується у Марiупольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

Позивачем 9 вересня 2015 року до Жовтенової ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області (податкова інспекція, де товариство перебувало на обліку у той час, та яку внаслідок реорганізації на підставі постанови КМУ від 4 листопада 2015 р. № 892 приєднано до Маріупольської ОДПІ та припинено 14 грудня 2017 р.) подано заяву від 7 вересня 2015 року № 522/703-02 про звільнення від обовязків платника єдиного внеску на підставі п. 9-3 (у теперішній редакції - «п. 9-4») Розділу VIII Прикінцевих положень Закону № 2464-VI, а потім, у звязку зі зміною нумерації вказаного пункту на «9-4» повторно 10 лютого 2016 року аналогічну заяву від 9 лютого 2016 року № 522/44-02.

11 січня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби в Донецькій області сформовану вимогу № Ю-259-25 про сплату позивачем боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску на суму 3 189 015,34 грн.

Згідно з наданим відповідачем розрахунком наведеною вимогою вимагається до сплати недоїмка з єдиного соціального внеску в сумі 3 189 015,34 грн. за період з березня 2017 року по грудень 2017 року.

Вказана вимога оскаржена позивачем до ДФС України, однак скарга товариства від 2 лютого 2018 року № 522/32-05 залишена фіскальним органом без задоволення, про що прийнято рішення від 6 березня 2018 року № 8031/6/99-99-11-02-02-25.

Не погодившись із вимогою відповідача від 11 січня 2018 року № Ю-259-25 позивач 21 березня 2018 року, в межах визначеного ч. 4 ст. 122 КАС України строку, звернувся до суду із позовом про її оскарження.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ОСОБА_3

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходить із наступного.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 2464-VI(далі Закон №2464-VI) єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 4 цього Закону платниками єдиного внеску є, крім інших, роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Статтею 12 Закону № 2464-VI забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску віднесено до завдань центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI, п. 3 Інструкції № 499 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку (на кінець календарного місяця), вимогу про її сплату. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується за даними інформаційної системи органу доходів та зборів.

Згідно пункту 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

За змістом пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VІ (9-3 в редакції Закону №2464-VI чинній до Закону N 219-VІІІ від 02.03.2015), платники єдиного внеску, визначені статтею 4 цього Закону, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон № 1669-VII), де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обовязків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Серед обовязків платника єдиного внеску, визначених частиною другою статті 6 Закону України № 2464-VI наявний обовязок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пункт 9-4 Закону України № 2464-VІ є чинним та не скасований на час прийняття спірної вимоги, будь-яких змін, повязаних із його дійсністю до цього Закону не вносилося, через що суд вважає безпідставними посилання відповідача на втрату цією нормою чинності через виключення пунктом 28 Закону України від 24.12.2015 № 911-VIII, що набрав чинності 01.01.2016, підпункту 8 пункту 4 статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Статтею 1 Закону № 1669-VII встановлено наступне: період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція"на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1669-VII затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, в якому зазначено м. Маріуполь, де зареєстрований позивач, та у якому здійснює свої повноваження Маріупольська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області та відповідач.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року у справі № 826/18330/14 визнано нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053". Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2015 року у справі № 826/18330/14 зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року до закінчення касаційного провадження у Вищому адміністративному суді України Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 826/18330/14 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року в частині задоволеного позову в цій справі скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Розпорядження від 5 листопада 2014 р. № 1079-р та розпорядження від 30 жовтня 2014 р. № 1053 втратили чинність у звязку із прийняттям Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р.

Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р. "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України"на виконання абзацу третього пункту 5 статті 1-1 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1669-VII був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, у якому також наявне м. Маріуполь.

Отже, з наведених вище нормативно-правових актів вбачається, що на час прийняття відповідачем спірної вимоги населений пункт, в якому знаходиться товариство позивача, відповідач та орган доходів та зборів, в якому перебуває позивач на обліку, включений до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Оскільки Указ Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 набув чинності, із врахуванням змісту частини 1 статті 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції розпочався. Про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не видавався, проведення антитерористичної операції триває.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що починаючи з 14 квітня 2014 року позивач є таким, що звільнений від обовязку щодо сплати єдиного внеску у строки, встановлені Законом України № 2464-VI.

Суд не приймає твердження відповідача стосовно правомірності та обґрунтованості оскаржуваної вимоги, вмотивовані встановленням обовязку контролюючого органу щодо формування вимог про сплату боргу відповідно, зокрема, пунктами 3-4 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.20145 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі Інструкція № 449), за змістом яких вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів та зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень у разі, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску, оскільки за прямою вказівкою пункту 9-4 Закону України № 2464-VI позивач звільнений від обовязку сплати у встановлені строки нарахованого внеску до закінчення антитерористичної операції, а тому сума нарахованого єдиного внеску позивачем не може вважатися недоїмкою.

Формування та направлення вимоги є одним з заходів впливу та стягнення органів доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції та відбувається на підставі статті 25 Закону України № 2464-VI. Проте, за вказівкою частини другої пункту 1 цієї статті положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Як вже зазначалося вище, позивача звільнено від обовязку сплачувати єдиний внесок в з 14 квітня 2014 року по день завершення антитерористичної операції, а тому до позивача не мають застосовуватись заходи впливу та стягненню.

Таким чином, спірна вимога є такою, що порушує права позивача і підлягає скасуванню, а отже позовні вимоги товариства підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 47 835,24 грн. (платіжне доручення № 222 від 21.03.2018).

Також позивачем надано до суду розрахунок від 21 березня 2018 року судових витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_4 (свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 3329 від 09.09.2009), надану на підставі договору, укладеного між ОСОБА_4 та позивачем (Клієнтом), про надання правової допомоги № 2018/02/05 від 5 лютого 2018 року, доручення до нього № 5 від 5 лютого 2018 року, що є невідємною частиною і додатком до договору, та ордеру серії ДН № 00083913 від 19 березня 2018 року.

За п. 1.1 вказаного Договору Адвокат взяв на себе зобовязання надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Клієнт зобовязаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для виконання його доручень, у порядку та строки, обумовлені Сторонами у Договорі.

Як визначено у п. 4.2 цього Договору, за правову допомогу Клієнт сплачує Адвокату винагороду, розмір якої, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в додатках до цього Договору.

Так, у дорученні № 5 до договору № 2018/02/05 від 5 лютого 2018 року, що є невідємною частиною і додатком до договору № 5, визначено, що Клієнт доручає та зобовязується сплатити, а Адвокат зобовязується надати Клієнту правову допомогу по підготовці позовної заяви та представництву інтересів Клієнта у судах першої та апеляційної інстанції по оскарженню вимоги Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про сплату боргу № Ю-259-25 від 11 січня 2018 року (п. 1).

Відповідно до п. 3 доручення № 5 розмір винагороди Адвоката за виконання зазначеного Доручення становить: 2 500,00 грн. за підготовку та подання позовної заяви до Донецького окружного адміністративного суду; 800,00 грн. за участь у кожному судовому засіданні.

Як вбачається з розрахунку від 21 березня 2018 року судових витрат на правову допомогу, оплата за годину роботи адвоката становила 85 грн., тобто 5% від прожитого мінімуму, встановленого для працездатних осіб (1700 грн.). Визначено, що витрати робочого часу адвоката ОСОБА_4 на збирання та аналіз доказів для позовної заяви про визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу № Ю-259-25 від 11 січня 2018 року склали 24 години, аналіз законодавства та підготовка позову 14 годин; участь у одному судовому засіданні - 800,00 грн. (фіксована сума).

Таким чином, в загальному обсязі витрати на правову допомогу становлять 3300 грн., які сплачені позивачем за платіжними дорученнями № 3392 від 10.04.2018 (на суму 6 300,00 грн., у тому числі 2500,00 грн. за підготовку позовної заяви) та № 3425 від 16 квітня 2018 року (на суму 800,00 грн. за участь в судовому засіданні), що також підтверджується довідкою, виданою адвокатом ОСОБА_4

Беручи до уваги наведене та зважаючи на те, що позов задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у загальній сумі 51 135,24 (47 835,24+2500,00+800,00) грн.

З огляду на викладене вище, на підставі положень закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельне підприємство Азовінтекс (місцезнаходження: 87500, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Миру, будинок 86-а, ідентифікаційний код юридичної особи 24155428) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (місцезнаходження: 85612, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, будинок 114, ідентифікаційний код юридичної особи 39406028) про скасування вимоги про сплату єдиного внеску № Ю-259-25 від 11 січня 2018 на суму 3 189 015,34 грн.,- задовольнити повністю.

Скасувати вимогу про сплату єдиного внеску № Ю-259-25 від 11 січня 2018 на суму 3 189 015,34 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області на користь товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельне підприємство Азовінтекс судові витрати зі сплати судового збору у сумі 47835 (сорок сім тисяч вісімсот тридцять пять) гривень 24 копійки та витрат на правову допомогу в сумі 3300 (три тисячі триста) гривень 00 копійок.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення у присутності представника відповідача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 24 квітня 2018 року.

Суддя Михайлик А.С.