Справа № 818/837/18
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2018 р. Справа № 818/837/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про зобов'язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 (далі - позивачка, ОСОБА_2Ю.) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Сумській області), в якій просила зобовязати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2.0га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Линівської сільської ради Путивльського району Сумської області.
Свої вимоги мотивувала тим, що повторна відмова відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема, нормам Земельного кодексу України. Відмічає, що підставою для відмови в наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Однак, в даному випадку, відповідач жодної з них у відповідях не навів. Вважає, що відсутність будь-яких погоджень з боку сільської ради не є підставою для відмови у задоволенні заяви щодо надання відповідного дозволу.
06.03.2018 ухвалою суду було прийнято позовну заяву до провадження та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 19.03.2018.
15.03.2018 відповідачем подано відзив на позовну (а.с.16-17), в якому він просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що ГУ Держгеокадастру у Сумській області на повторне звернення позивачки листом від 16.02.2018 повідомило її про наявність підстав, що ускладнюють отримання земельної ділянки з огляду на те, що згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність обєднаних територіальних громад» Головне управління має забезпечити здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність за погодженням з обєднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України»). Стверджує, що Головне управління під час прийняття рішення повинно приймати до уваги позицію органів місцевого самоврядування, яка базується на принципі колегіальності. Крім того, зазначає, що вимога зобовязати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Суд не вправі зобовязати відповідача до вчинення тих дій, які згідно із земельним законодавством України можуть здійснюватися лише за його розсудом.
19.03.2018 ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
У судове засідання позивачка не зявилася, про день, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с.30). В матеріалах справи міститься заява, в якій вона зазначала, що позовні вимоги підтримує та розгляд справи просить проводити у її відсутності.
Приймаючи до уваги вимоги статті ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважав можливим розглядати справу у відсутності позивача.
Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмовому відзиві (а.с.16-17).
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
У судовому засіданні встановлено, що 05.12.2017 позивачка звернулася до ГУ Держгеокадастру у Сумській області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Линівської сільської ради Путивльського району Сумської області. До заяви позивачка додала копію паспорту, копію ідентифікаційного номеру, викопіювання з графічного матеріалу, на якому зазначене місце розташування та розмір земельної ділянки (а.с.9-10).
15.01.2018 позивачка повторно звернулася до ГУ Держгеокадастру у Сумській області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Линівської сільської ради Путивльського району Сумської області. До цієї заяви позивачка додала копію паспорту, копію ідентифікаційного номеру та викопіювання з графічного матеріалу, на якому зазначене місце розташування та розмір земельної ділянки (а.с.12).
Однак, листом від 16.02.2018 №К-499-1031/21-18 (а.с.13) відповідач повторно відмовив в задоволенні вказаної заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та зазначив про наявність підстав, що ускладнюють отримання земельної ділянки. Так, зокрема, зазначив, що згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність обєднаних територіальних громад» Головне управління має забезпечити здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність за погодженням з обєднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України»). Управління під час прийняття рішення повинно приймати до уваги позицію органів місцевого самоврядування, яка базується на принципі колегіальності. Додатково повідомлялось, що з метою уникнення можливої соціальної напруги позивачці було запропоновано звернутись до Новослобідської обєднаної територіальної громади для отримання відповідного погодження у наданні земельної ділянки від органу місцевого самоврядування.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. «а» ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі Земельний кодексу України) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Згідно ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Порядок передачі земельних ділянок у власність громадян врегульовано ст.118 Земельного кодексу України відповідно до частин 6-7 якої громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, серед іншого, особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Як вбачається з наведених норм, стаття 118 Земельного кодексу України містить виключний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Відповідач, в силу вимог Земельного кодексу України та покладених на нього обов'язків, зобов'язаний в кожному випадку дослідити фактичні обставини повно та всебічно для з'ясування наявності чи відсутності встановлених законом підстав для відмови в задоволенні заяви. Жодної з наведених у частині 7 статті 118 Земельного кодексу України підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідачем у відповіді від 16.02.2018 не зазначено (а.с.13).
Натомість у листі відповідача від 16.02.2018 (а.с.13) йде посилання на те, що згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р Головне управління має забезпечити здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями за погодженням з обєднаними територіальними громадами і тому позивачці було запропоновано звернутися за таким погодженням до Новослобідської обєднаної територіальної громади.
Однак, вказана підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є необґрунтованою та не передбачена приписами Земельного кодексу Україну. Крім іншого, вказане прямо суперечить ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України, яка забороняє вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Також, в самому листі від 16.02.2018, всупереч вказаним вище приписам Земельного кодексу України, відповідачем не зазначено, в чому саме місце розташування земельної ділянки, що планується до відведення, не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, чи генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Крім того, з інформаційної довідки від 30.01.2018 №23/409-18 вбачається, що спірна земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення та у разі розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок не порушуватиме вимог раціональної організації території (а.с.20).
Таким чином, не надаючи дозвіл на розроблення проекту землеустрою, з підстав відсутності погодження Новослобідської ОТГ (а.с.22-24), відповідач фактично відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав, не передбачених нормами Земельного кодексу України.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_2, в задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, не дотримався вимог Земельного кодексу України, дане рішення не може відповідати приписам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги про зобовязання надати позивачці дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо доводів відповідача про те, що суд не може зобовязати орган владних повноважень до прийняття конкретного рішення, оскільки це буде фактичне втручання в його дискреційні повноваження, суд зазначає, що згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як встановлено судом, ГУ Держгеокадастру у Сумській області повторно протиправно відмовило позивачці у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, з підстав, не передбачених Земельним кодексом України чи іншими нормативно-правовими актами.
Відповідач зобовязаний був або надати дозвіл позивачці на розроблення проекту землеустрою, або відмовити у наданні такого дозволу, але на законних підставах.
При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Крім іншого, варто відмітити, що Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на необхідності ефективного способу захисту порушених прав в разі зловживання владними субєктами своїми дискреційними повноваженнями та зазначає, що правосуддя не повинно бути ілюзорним і має забезпечувати реальний захист прав особи і гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 01.03.2002, рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011).
Враховуючи, що процес надання позивачці формальної відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, з підстав, не передбачених діючим законодавством, може тривати безкінечно, суд вважає, що в даному випадку не буде втручанням суду в дискреційні повноваження ГУ Держгеокадастру у Сумській області, а зобовязання відповідача надати ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2.0га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Линівської сільської ради Путивльського району Сумської області, буде обґрунтованим, повним та належним способом захисту порушеного права позивачки.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи вказане положення, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держгеокадастру у Сумській області суму судового збору в розмірі 704,80грн., сплачених нею за подання позовної заяви згідно квитанції від 03.03.2018 №20 (а.с.3).
Що стосується заявленого клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення, суд не вбачає підстав для його задоволенню, оскільки за нормами ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України, це є право, а не обовязок суду, крім іншого, позивачем не наведено аргументів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання судового рішення та необхідність у зв'язку з цим застосування положень статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області надати ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2.0га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Линівської сільської ради Путивльського району Сумської області за межами населеного пункту.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 25.04.2018.

Суддя І.Г. Шевченко