Справа № 818/1251/17
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/1251/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Спаскіна О.А. , Сіренко О.І.

за участю секретаря судового засідання Абраамян Г.А.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Сумській області на рішення, суддя О.В. Соп'яненко повний текст рішення складений 29.12.2017, вул. Г. Кондратьєва 159, м. Суми, 40021, Сумського окружного адміністративного суду від 20.12.2017 по справі № 818/1251/17

за позовом Головного управління ДФС у Сумській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумиспортінвест"

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головного управління ДФС у Сумській області (далі позивач, ГУ ДФС у Сумській обл.) звернулось до суду з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумиспортінвест" (далі відповідач, ТОВ "Сумиспортінвест"), в якому просило стягнути з відповідача за рахунок коштів на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника податків та готівки, що належить такому платнику податків податковий борг з : податку на нерухоме майно, відмінне від земельних ділянок, що сплачується юридичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості в сумі 17887,47 грн. на користь місцевого бюджету м. Суми; земельного податку з юридичних осіб в сумі 642659,17 грн. на користь місцевого бюджету м. Суми.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.12.2017 адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач послався на наказ Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку ведення органами ДФС України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за № 422 від 07.04.2016 та зазначив, що, у відповідності до норм чинного законодавства, податковим органом в інтегрованій картці платника зменшено податкове зобовязання з земельного податку в сумі 59218,00 грн., в результаті чого був погашений борг минулих років.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в части, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду погоджується з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 22 лютого 2016 року подано звітну декларацію за 2016 рік з плати за землю та нараховано 402050,52 грн. земельного податку зі сплатою щомісяця по 33504,21 грн.; 22.03.2017 подано уточнюючу декларацію з плати за землю за 2016 рік, якою зменшено зобов'язання за рік до 342832,52 грн. (щомісячні платежі становлять 28569,38 грн. у січні - листопаді, 28569,34 грн. у грудні).

Суму, на яку було зменшено зобов'язання в уточнюючій податковій декларації за 2016 рік (59218,00 грн.) податковим органом було спрямовано на погашення боргу за попередні періоди.

Перевіряючи правомірність доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до 286.2. ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Статтею 287 ПК України визначено строк сплати плати за землю. Так, відповідно до п. 287.3. ПК України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку.

На виконання вказаних норм відповідачем 22.03.2017 подано уточнюючу декларацію з плати за землю, якою зменшено зобов'язання з плати за землю на 59218 грн., тобто на 4934,83 грн. щомісячно. Вказаний розрахунок був прийнятий позивачем, про що свідчить копія квитанції №2 про прийняття податкового розрахунку.

Відповідно до п. 87.1 ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплату грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також:

а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника);

б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів з урахуванням особливостей, визначених у пункті 43.4 1 статті 43 цього Кодексу;

в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Виходячи зі змісту наведених норм джерелом погашення податкового боргу за попередні періоди можуть бути лише кошти, що фактично сплачені платником податків, а тому позивач безпідставно ототожнив нарахування податковогозобовязання в податковій звітності із його сплатою, та спрямував різницю податку, нарахованого у звітній та уточнюючій декларації, в рахунок погашення боргу за попередні періоди, оскільки вказані кошти не були сплачені та нараховані платником.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог про стягнення 59218,00 грн. земельного податку.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності погашення податкового боргу минулих років за рахунок зменшення зобов'язань з земельного податку в сумі 59 218,00 грн колегія суддів вважає безпідставними, оскільки виходячи із змісту ст. 87 ПК України джерелом погашення податкового боргу за попередні періоди можуть бути лише кошти, що фактично сплачені платником податків. Зазначена сума в розмірі 59 218,00 грн не була сплачена.

Щодо нарахування пені відповідачу у сумі 15222,41 грн., колегія суддів вважає таке нарахування безпідставним, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 129.9 ст. 129 ПК України у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податку помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу пеня, передбачена цією статтею, не нараховується, якщо зміни до податкової звітності внесені протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного цим Кодексом.

Враховуючи вищезазначені положення ПК України, нарахування пені у разі подання уточненої звітності протягом 90 днів після граничного строку сплати зобов'язання не передбачено. У даному випадку уточнена податкова декларація подана через 20 днів після настання граничного строку сплати податку за січень 2016 року, а тому позивач безпідставно нарахував відповідачу пеню в сумі 15222,41 грн.

Тобто, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з товариства основного платежу та пені, нарахованого з земельного податку з юридичних осіб в сумі 74440, 41 грн, з них 59218,00 грн. основний платіж, 15222,41 грн. пеня, на думку суду апеляційної інстанції є вірними.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення .

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року по справі № 818/1251/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови складено 27.04.2018