Справа № 210/4108/17
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"18" квітня 2018 р. м. Дніпро справа № 210/4108/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2017 р. (Скотар Р.Є., м. Кривий Ріг)

у справі № 210/4108/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області,

третя особа - Пенсійний фонд України,

про зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила зобов'язати Криворізьке південне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити їй пенсію за втратою годувальника в розмірі 50% довічного грошового утримання її померлого чоловіка ОСОБА_3, судді у відставці.

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2017 р. в задоволенні позову відмовлено у зв'язку з його безпідставністю.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржила її в апеляційному порядку, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом не взято до уваги всі факти та обставини, що встановлені за участю відповідача рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19.05.2017 року по справі № 210/1593/17, яке набрало законної сили та яким встановлено факт перебування позивача на утриманні її чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з січня 2010 року по день його смерті.

Зазначає, що вказаним рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_3 займав посаду судді, 31.07.1996 року був звільнений з посади голови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу в зв'язку із виходом у відставку та отримував довічне грошове забезпечення судді у відставці, розмір котрого на час смерті складав 21 576,56 грн.

Зазначає також, що вказаним рішенням суду було встановлено, що позивач має право на отримання пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції станом на 10.12.2015 року із змінами та доповненнями, які були внесені згідно п. 18 прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, що не оспорювалось відповідачем.

Зазначає, що таке право позивача відповідає положенням Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10.07.1998 року та гарантіям соціального захисту і побутового забезпечення суддів та їхніх сімей, гарантованого ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до якої судді, члени їхніх сімей та їхнє майно перебувають під особливим захистом держави.

Посилаючись на положення ст.ст. 22, 46, 49 Конституції України, ст.ст. 1, 10, 36, 37, 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. 37 Закону України "Про пенсійне забезпечення", рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року по справі № 1-8/2016, зазначає, що з урахуванням досягнення утримувачем позивача 65 років на час виходу у відставку в 1996 році, слід вважати рівнозначними юридичне значення як пенсії, так і щомісячного довічного грошового утримання в розрізі призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника, розмір якої дорівнює 50% пенсії померлого.

Зазначає, що пенсія у зв'язку із втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті. Отже, відмова у призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника в залежності від розміру пенсії її померлого чоловіка на час настання смерті не може бути визнана правомірною.

Зазначає, що з огляду на практику ЄСПЛ, зокрема у справах "Стек та інші проти сполученого Королівства" та "Пічкур проти України", неврахування відповідачем та судом першої інстанції розміру доходу годувальника на час настання смерті призвело до того, що сама суть права позивача на отримання пенсії по втраті годувальника була зведена нанівець, що становить "особистий та надмірний тягар" для позивача, яка, перебуваючи у непрацездатному віці, втративши матеріальну підтримку у зв'язку зі смертю чоловіка, залишилась без можливості отримання матеріального забезпечення по втраті годувальника, гарантованого національним законом на загальних підставах.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2018 року задоволено клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та замінено відповідача - Криворізьке південне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у позивача права на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Посилання позивача на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу в справі № 210/1593/17 не може бути враховано, оскільки вказаним судовим рішенням не вирішувалось питання щодо наявності у позивача права на пенсію по втраті годувальника, а лише встановлювався факт перебування на утримання чоловіка.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивачу було розраховано пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника, який виявився меншим ніж пенсія за віком, яку отримує позивач.

Виплата пенсії по втраті годувальника Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачена.

Просить залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та з урахуванням відзиву на неї дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що позивач перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з 25.07.1958 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

За заявою позивача рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.05.2017 року встановлено факт перебування позивача на утриманні її чоловіка - ОСОБА_3 із січня 2010 року по день його смерті.

Позивач звернулася 11.08.2017 року до відповідача із заявою про перерахунок пенсії та приведення її у відповідність до розмірів довічного грошового утримання (пенсії) померлого чоловіка, однак листом відповідача № 2018/03/34 від 22.08.2017 року їй відмовлено у задоволенні заяви з посиланням на те, що її померлий чоловік отримував довічне грошове утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів", яким не передбачена пенсія по втраті годувальника. Пенсія за втратою годувальника є значно меншою, ніж пенсія за віком, яку вона отримує.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з наступного:

- за життя ОСОБА_3 отримував щомісячне довічне грошове утримання судді (а.с.10,11), пенсія за віком йому не призначалася;

- факт перебування позивача на утриманні її чоловіка з січня 2010 року по день його смерті встановлено рішенням суду;

- пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається у відсотках від пенсії за віком померлого годувальника, але чинним законодавством не передбачено можливості призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника з довічного грошового утримання, яке отримував щомісячно померлий чоловік позивача;

- "пенсія" та "довічне грошове утримання" не є рівнозначними поняттями. Законодавцем чітко визначено вид пенсії для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника. Чинним законодавством не передбачено можливості призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника з довічного грошового утримання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Суть спору у цій справі зводиться до того, чи є грошове утримання судді рівнозначним пенсії за віком для цілей його використання в якості базової величини для нарахування та виплати пенсії по втраті годувальника.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів", в редакції яка діяла станом на 1996 рік, тобто на час виходу померлого чоловіка позивача у відставку, судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" . Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. Відповідно до ст. 44 цього Закону заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Відповідно до ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в редакції, яка діяла на час смерті годувальника, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, тобто суддівської винагороди, визначеної відповідно до ст. 133 вказаного Закону, що складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08.06.2016 року в справі № 4-рп/2016 виходить з того, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов'язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу. Також в цьому рішенні Конституційний Суд України зазначав, що гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя.

Разом з тим, пенсія відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Розмір пенсії за віком відповідно до ст.ст. 25, 27, 40 вказаного Закону визначається з урахуванням заробітної плати і коефіцієнту трудового стажу.

Таким чином, грошове утримання судді є однією з форм гарантій суддівської незалежності, а тому напряму пов'язана з особистим статусом судді, особливість якого не може поширюватися на його утриманців. Водночас, пенсія за віком є матеріальним забезпечення людини, що досягла певного віку, має відповідний трудовий стаж і є застрахованою особою в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, тобто сплачувала відповідні пенсійні внески.

Отже, грошове утримання судді у відставці і пенсія за віком не можуть бути прирівняні, оскільки вони мають неоднакове призначення та різні механізми визначення їх розміру.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування обставин, встановлених рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19.05.2017 року по справі № 210/1593/17, а саме: "права позивача на отримання пенсії в разі втрати годувальника відповідно до ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" в редакції станом на 10.12.2015 року із змінами та доповненнями, які були внесені згідно п. 18 прикінцевих положень ЗК "Про державну службу" від 10.12.2015 року", колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це є лише правовою позицією суду, а не фактичними обставинами, про які йдеться у ст. 78 КАС України, таке право не було предметом позову в зазначеній справі, а тому згадане рішення суду не має преюдиційного значення в цій справі.

Крім того, колегія суддів вважає, що Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції станом на 10.12.2015 року із змінами та доповненнями, які були внесені згідно п. 18 прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, не поширюється на спірні правовідносини, оскільки чоловік позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а тому слід застосовувати нормативний акт в редакції, що діяла на цю дату, як час виникнення права.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами скаржника щодо наявності ознак певної дискримінації, допущеної по відношенню до позивача в порівняні з іншими особами, які набувають права на отримання пенсії по втраті годувальника, наприклад з пенсії годувальника саме такого розміру. Так, слід зазначити, що померлий чоловік позивача протягом перебування на посаді судді отримував достатньо високий заробіток та сплачував до пенсійного фонду відповідні внески; він був суддею у відставці, мав грошове утримання в розмірі, що залежав від суддівської винагороди працюючого судді, а тому визначений відповідачем розмір пенсії по втраті годувальника є непропорційним законним сподіванням позивача, позбавляє права на гідне пенсійне забезпечення в зв'язку з втратою годувальника.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що в матеріалах справи міститься розрахунок пенсії по втраті годувальника (а.с.34-35), який викликає сумнів в його достовірності, оскільки в ньому зазначено про вихід на пенсію 01.01.2009 року, в той час як за матеріалами справи ОСОБА_3 пішов у відставку в 1996 році по досягненні 65 річного віку. Крім того, не враховано, що відповідно до ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції, яка діяла на час смерті годувальника ІНФОРМАЦІЯ_1 року, останній мав право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", саме з якої, на думку колегії суддів, і мала бути обрахована пенсія позивачу по втраті годувальника, адже розмір пенсії годувальника визначається умовно, якщо ця особа не є пенсіонером на час смерті, відповідно до ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Проте, такі питання виходять за межі заявленого позову, предметом якого було зобов'язання відповідача призначити пенсію по втраті годувальника з довічного грошового утримання судді, тому не можуть бути розглянуті в цій справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2017 р. у справі № 210/4108/17 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: С.М. Іванов