Справа № 813/1644/18
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/1644/18
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

27 квітня 2018 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Качур Р.П. одержала позовну заяву ОСОБА_1, в інтересах підопічного неповнолітнього ОСОБА_2, до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобовязання усунути порушення вимог законодавства, зобовязання вчинити дії, -

у с т а н о в и л а:

ОСОБА_1, в інтересах підопічного неповнолітнього ОСОБА_2, звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування Розпорядження Голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 708 від 07.05.2004 року, згідно з яким ОСОБА_3 одноособово незаконно передано у приватну власність квартиру АДРЕСА_1, а також видане свідоцтво на право власності № Г-26359 від 05.07.2004 року; зобовязання відповідача усунути порушення вимог законодавства та вжити заходів до відновлення порушених прав неповнолітнього ОСОБА_2 щодо отримання права на приватизацію належної йому частини житла у квартирі за адресою: АДРЕСА_2.

Підставою звернення до суду зазначено, що відповідно до Розпорядження Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області № 326 від 26.04.2010 року ОСОБА_4 призначено опікуном неповнолітнього ОСОБА_2, якому згідно з розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 222 від 30.03.2009 року надано статус дитини позбавленої батьківського піклування.

Під час виконання обовязків стосовно неповнолітнього ОСОБА_2, вихованця дому Жива перлина, ОСОБА_1 виявлено певні обставини, які свідчать про порушення законних прав ОСОБА_2: зясовано, що починаючи з 14.10.2003 року підопічний (малолітній на той час) ОСОБА_2 проживає і зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, разом зі своїм дідом ОСОБА_3, своєю мамою ОСОБА_5, сестрою ОСОБА_6-ОСОБА_7 квітні 2004 року дід неповнолітнього ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до органів приватизації Галицького району м. Львова із заявою та подав документи щодо приватизації квартири АДРЕСА_3. Однак, у цій заяві про приватизацію даного житла, ОСОБА_3 (дід ОСОБА_2Ю.) не вказав як членів своєї сімї, що з ним зареєстровані та проживають, своїх доньку, внука і внучку.

Позивач, оглядаючи матеріали приватизаційної справи, виявив заяву матері ОСОБА_2 ОСОБА_5 (позбавлена батьківських прав щодо дітей відповідно до рішення Галицького районного суду м. Львова від 24.12.2008 року), в якій вона не заперечує проти приватизації квартири лише на ОСОБА_3, її батька (діда ОСОБА_2Ю.).

Разом з тим, у цих же ж матеріалах приватизаційної справи, всупереч вимогам ст. 177 Сімейного кодексу України, відсутній обовязковий висновок органу опіки і піклування щодо надання дозволу на передачу квартири у приватну власність ОСОБА_3, чим порушені права на приватизоване житло ОСОБА_2 і його сестри.

Незважаючи на такі порушення Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради винесено розпорядження № 708 від 05.07.2004 року, яким лише ОСОБА_3 одноособово передано у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 та видано свідоцтво на право власності № Г-26359 від 05.07.2004 року.

20.03.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про скасування оскаржуваного рішення та одержав лист від 05.04.2018 року, відповідно до якого йому повідомлено про можливість скасування такого розпорядження в судовому порядку.

Позивач вважає зазначене Розпорядження незаконним і таким, що порушує права неповнолітнього ОСОБА_2 щодо одержання його частки власності у приватизованому майні. Таким чином, на його переконання, достатні підстави для скасування Розпорядження № 708 від 05.07.2004 року про передачу ОСОБА_3 (діду ОСОБА_2Ю.) в приватну власність квартири АДРЕСА_1, а також свідоцтва № Г-26359 від 05.07.2004 року, виданого органом приватизації.

Відповідно до ч. 8 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом пяти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою - шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Згідно з п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161, 172 цього Кодексу, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Водночас за приписами п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Судом з'ясовано, що ОСОБА_1 просить визнати протиправним та скасувати Розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 708 Про передачу квартир у власність громадян від 05.07.2004 року, відповідно до якого, як стверджує позивач у тексті позовної заяви (зі змісту Розпорядження не вбачається)АДРЕСА_4 на вул. Городоцькій, 4 у м. Львові, в порядку приватизації згідно із Законом України Про приватизацію державного житлового фонду, передано у приватну власність ОСОБА_3 (діду ОСОБА_2Ю.) та видано свідоцтво про право власності на квартиру № Г-26359 від 05.07.2004 року.

Крім вказаного, позивач просить вжити заходів для відновлення порушених прав щодо отримання ОСОБА_2 права на приватизацію належної йому частини житла у згаданій квартирі.

Конституційний Суд України в Рішенні № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні це акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Органи місцевого самоврядування можуть бути як суб'єктами приватних правовідносин, так і суб'єктами публічних правовідносин. Причому статус державних чи місцевих органів влади визначається виключно нормами публічного права, незалежно від того, які права цивільні чи публічні вони мають намір реалізувати.

Суд зазначає, що у даній справі спір пов'язаний з реалізацією житлових прав громадян, зокрема права на приватизацію квартири, тобто із цивільним правом. Відповідач у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснює, а є особою, яка представляє власника майна житлового фонду. Права, за захистом яких звернувся до суду позивач, виникають із житлових правовідносин.

Спір про захист права конкретної фізичної особи на житло є не публічним, а приватно-правовим. Держава, юридичні особи публічного права, можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

У цьому випадку той факт, що відповідач є Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Житлові спори особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб'єкта владних повноважень як відповідача.

При прийнятті ухвали суд враховує правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2139цс15) та 02 березня 2016 року (справа № 6-14цс16).

Враховуючи вказані обставини та практику Верховного Суду України (постанова від 23 лютого 2016 року у справі № 21-6551а15), перегляд Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 21.03.2018 року справа № 826/6244/15) рішення ВАС України від 21.09.2016 року, суд дійшов висновку, що спір, який розглядається, не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, а тому його не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, а статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20.07.2016р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04, №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v.Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Оскільки вказані питання регламентуються Цивільним процесуальним кодексом України, а спірні правовідносини не відносяться до юрисдикції адміністративного суду, зазначене унеможливлює розгляд цієї справи за правилами КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що спір, з приводу якого позивач звернувся до суду, є цивільно-правовим та підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, а відтак, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На виконання приписів ч. 6 ст. 170 КАС України суд розяснює позивачу, що розгляд такої справи віднесено до компетенції суду загальної юрисдикції за правилами цивільного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст.170, ст.ст. 30, 243, 248, 256, 295, пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

у х в а л и л а:

1. У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1, в інтересах підопічного неповнолітнього ОСОБА_2, до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобовязання усунути порушення вимог законодавства, зобовязання вчинити дії відмовити.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала позовну заяву невідкладно.

Ухвала про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду у пятнадцятиденний строк з дня її складення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Суддя Качур Р.П.