Справа № 804/896/18
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2018 року Справа № 804/896/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2
до Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради
про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви, просять:
- визнати протиправною бездіяльність Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради в частині не направлення інформаційного запиту ОСОБА_1, ОСОБА_2 №01-04/10 від 05.01.2018 року належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача відповідно до вимог ч.3 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»;
- визнати протиправною бездіяльність Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради по забезпеченню своєчасного виконання запиту про надання інформації на інформаційний запит ОСОБА_1, ОСОБА_2 №01-04/10 від 05.01.2018 року про надання публічної інформації;
- визнати протиправними дії Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради в частині відмови в наданні запитуваної публічної інформації на інформаційний запит №01-04/10 від 05.01.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2;
- визнати протиправними дії Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради що виразилися у приховуванні публічної інформації і наданні відповіді від 10.01.18р. № 01-01/16 по суті на запит №01-04/10 від 05 січня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інформації;
- визнати неправомірними дії Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради щодо безпідставної відмови у задоволенні запита №01- 04/10 від 05 січня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2;
- визнати порушення розпорядником інформації Комунальним вищим навчальним закладом «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ч.1 ст.10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року;
В обґрунтування своїх вимог позивачі, зазначили, що вони звернулись до відповідача із колективним інформаційним запитом від 05.01.2018 року про надання інформації, яка відноситься до загальної публічної інформації та стосується особисто позивачів, проте відповідачем було відмовлено у наданні запитуваної інформації та вказано, що відповідач не має повноважень розпорядника інформації. Позивачі вважають вказану відмову необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у звязку з чим просили суд позовні вимоги задовольнити.
Адміністративний позов не відповідав вимогам ст.ст.160, 161 КАС України, тому ухвалою суду від 07.02.2018 року був залишений без руху, з наданням строку для усунення недоліків.
На виконання ухвали суду від 07.02.2018 року, позивачі виправили вказані недоліки у зазначений судом строк.
26.02.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було звільнено позивачів від сплати судового збору та відкрито спрощене позовне провадження з наданням відповідачу строку для надання до суду відзиву на позовну заяву.
14.03.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було поновлено сторонам строк на вчинення процесуальних дій по даній справі, у звязку з відсутністю в матеріалах справи відзиву та відомостей про отримання відповідачем ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження по справі.
13.04.2018 року відповідачем електронним звязком із використанням ЕЦП надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову, та зазначив, що відповідач не може виконувати обовязки розпорядника інформації, у зв'язку із чим відповідачем правомірно було надано відповідь на запит, до запиту не було надано жодних документів щодо громадської організації, яку представляють заявники, не було повідомлено причини та/або з якою метою заявникам необхідна була запитувана інформація, що була вказана у запиті і який саме суспільний інтерес вона становить. У разі, якщо інформація відноситься безпосередньо до заявників і має особистий інтерес, отримання зазначеної інформації до публічної не відноситься.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 05.01.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулись до Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради з інформаційним запит «На отримання публічної інформації», зареєстрований 05.01.2018 за вхідним номером 01-04/10, в якому заявниці, із посиланням на статті 3, 4, 10, 13, 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», просили надати створену та задокументовану на носіях інформацію, а саме:
- надати інформацію, щодо заробітної плати ОСОБА_4, яку вона отримала в КВНЗ «ДБМК» ДОР у період з вересня 2011 року по червень 2017 року (включно) з розбивкою по місяцям;
- надати інформацію, щодо заробітної плати ОСОБА_1, яку вона отримала в КВНЗ «ДБМК» ДОР у період з вересня 2011 року по грудень 2017 року (включно) з розбивкою по місяцям.
10.01.2018 року Комунальним вищим навчальним закладом «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради було надано відповідь на запит №01.01/16 відповідно до якої повідомлено, що згідно ч.3 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» Дніпровський базовий медичний коледж не має повноважень розпорядника інформації щодо заданих питань.
Позивачі вважають, що вказаною відповіддю було порушено їх права та охоронювані законом інтереси, що і стало підставою для звернення з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).
Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
За загальним правилом, публічна інформація є відкритою. Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію.
Визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.
Нормами статті 6 Закону № 2939-VI визначено критерії обмеження доступу до публічної інформації. Згідно частини другої цієї статті обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Таким чином, доступ до інформації може бути обмежено лише за умови додержання сукупності всіх трьох зазначених підстав, які в даному спорі відсутні.
Частиною 2 ст. 10-1 Закону № 2939-VI визначено, що будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обовязковим посиланням на джерело отримання такої інформації.
Згідно з п.6 ст. 14 Закону № 2939-VI розпорядник інформації зобов'язаний, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та обєктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Відповідно до статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Відповідно до статті 23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
При цьому, слід зазначити, що у силу норм ч. 3 ст. 23 зазначеного Закону, оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.
За висновками Вищого адміністративного суду України в тексті Довідки про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про доступ до публічної інформації», датованій 01.06.2013 року, юрисдикція адміністративних судів поширюється на будь-які спори про оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації, які виникають у правовідносинах, врегульованих Законом України «Про доступ до публічної інформації», в тому числі якщо й відповідачем у такому спорі є не суб'єкт владних повноважень.
Таким чином, твердження представника відповідача про не поширення юрисдикції адміністративних судів на даний спір є необґрунтованими.
При цьому, суд зазначає, що заява від 05.01.2018 року подана фізичними особами із позначкою «представники Громадської організації», однак, без зазначення найменування такої організації, у зв'язку із чим суд розглядає вказану заяву як таку, що подана фізичними особами позивачами у цій справі, та розглядає як підставу звернення до суду порушення прав позивачів як заявників запиту на публічну інформацію.
Предметом заявленого позивачами спору є відмова в наданні інформації / дії по відмові в наданні запитуваної інформації, що є порушенням прав позивачів на доступ до публічної інформації.
Аналіз визначення та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у статті 13 Закону № 2939-VI, свідчить, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, у тому числі інформація, пов'язана з виконанням особами делегованих повноважень суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 22 Закону України «Про освіту», заклад освіти як субєкт господарювання може діяти в одному з таких статусів: бюджетна установа; неприбутковий заклад освіти; прибутковий заклад освіти.
Заклад освіти залежно від засновника може діяти як державний, комунальний, приватний чи корпоративний.
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.
Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону №2939-VI у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2)дату відмови; 3)мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.
У листі від 10.01.2018 року № 01-01/16 відповідач зазначив, що не є розпорядником запитуваної інформації, при цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що спірний інформаційний запит було направлено (перенаправлено/скеровано) іншому розпорядникові інформації.
Таким чином, вимога позивачів щодо визнання протиправною бездіяльності Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради в частині не направлення інформаційного запиту ОСОБА_1, ОСОБА_2 №01-04/10 від 05.01.2018 року належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача відповідно до вимог ч.3 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» підлягає задоволенню.
Судом не встановлено іншу особу, крім відповідача, яка є належним розпорядником запитуваної позивачами публічної інформації.
Запитувана інформація стосується діяльності Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської міської ради, який фінансується із місцевого бюджету, інформація повязана з діяльністю закладу освіти становить суспільний інтерес - комунальний заклад є розпорядником інформації відповідно до статті 13 Закону №2939-VI, у зв'язку із чим оскаржена відмова у наданні запитуваної інформації є протиправною.
Таким чином, виходячи вищевикладеного, відповідач в даному випадку, є розпорядником публічної інформації, яка має суспільний інтерес і не може бути обмежена в доступі, що вказує на порушення відповідачем права позивачів на доступ до інформації і є підставою для задоволення позову в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в наданні запитуваної публічної інформації на інформаційний запит №01-04/10 від 05.01.2018 року та зобов'язання Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради надати ОСОБА_1, ОСОБА_2 відповідь на запит від 05.01.2018 року, в порядку встановленому чинним законодавством України.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача в ненаданні по суті на інформаційний запит ОСОБА_1 та ОСОБА_2 № 01-04/10 від 05.01.2018 року відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суд не знайшов підстав для її задоволення, з огляду на наступне.
Так, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України бездіяльність суб'єкта владних повноважень це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Для визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв'язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом. Поряд з цим, бездіяльність суб'єкта владних повноважень може бути визнано протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій. Таким чином, бездіяльність це завжди пасивна поведінка, тобто відсутність з боку суб'єкта владних повноважень будь-яких дій.
Оскільки відповідь від 10.04.2018 року №01-01/16 все ж таки була надана відповідачем, то у суду відсутні правові підстави вважати такі дії відповідача бездіяльністю.
Надаючи оцінку позовним вимогам про визнання протиправними дій відповідача, що виразились у приховуванні публічної інформації і наданні відповіді від 10.01.2018 року №01-01/16 не по суті запиту №01-04/10 від 05.01.2018 року, суд виходить із того, що матеріалами справи не підтверджено обставини навмисного приховування інформації, як підставу відповідальності згідно статті 24 Закону №2939-VI, коли як відповідачем допущена бездіяльність, яка виразилась у ненаданні інформації, у зв'язку із чим вказана позовна вимога не підлягає задоволенню.
Відмовляючи в задоволенні позовної вимог про визнання порушення розпорядником інформації прав позивачів частини 1 статті 10 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, суд виходить із того, що обставини порушення прав осіб, у тому числі встановлені міжнародними договорами, встановлюються в мотивувальній частині рішення, як підстава задоволення позову про протиправність рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації, у зв'язку із чим адміністративні суди окремо не встановлюють резолютивною частиною судового рішення фактів порушень прав, здійснюючи контроль легальності рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263 цього Кодексу.
Враховуючи вказане, рішення у даній справі в частині зобовязання Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради надати відповідь на запит від 05.01.2018 року підлягає негайному виконанню.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.
Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.
Згідно з положеннями частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком.
З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.
Щодо клопотання позивачів про постановлення окремої ухвали, слід зазначити наступне.
Згідно із ст.249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним субєктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Вказана норма закону дає можливість суду відреагувати на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до юридичної відповідальності.
Окрема ухвала є реакцією на ті порушення, що не усуваються судовим рішенням, а також на причини й умови вчинення порушень для запобігання їх повторенню.
Більш того, суд звертає увагу позивача на те, що винесення окремої ухвали є правом суду, а не його обовязком.
Таким чином, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивачів про постановлення окремої ухвали, оскільки не вбачає беззаперечних та необхідних підстав для реалізації такого права суду.
Також, враховуючи викладене, суд не приймає до уваги посилання відповідача про необхідність винесення окремої ухвали на позивачів, у звязку з зловживанням позивачами своїми правами, з посиланням на те, що у провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувають позовні заяви до одного і того ж відповідача і з аналогічних підстав за відсутності предмета позову (справи №№804/1215/18, 804/896/18, 804/1214/18, 804/1486/18, 804//1536/18, 804/1800/18, 804/1551/18, 804/1710/18, 804/1932/18, 804/1951/18, 804/1959/18, 804/1757/18, 804/1115/18, 804/1114/18, 804/2011/18, 804/1960/18, 804/2003/18, 804/2000/18, 804/652/18), оскільки дослідивши вказані відповідачем справи, суд зазначає, що спори у даних справах є подібними, що виникли у відносинах, що регулюються одними нормами права, при цьому вони мають різний предмет спору, різні обставини справи, за змістом різні запити та відповіді на них.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із правил частин першої та пятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких: при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивачі звільнені від сплати судового збору ухвалою суду від 26.02.2018 року, доказів понесення судових витрат сторонами не надано, відтак судові витрати присудженню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 263, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправними дії Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради в частині відмови в наданні запитуваної публічної інформації на інформаційний запит №01-04/10 від 05.01.2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2.
Зобов'язати Комунальний вищий навчальний заклад «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради надати ОСОБА_1, ОСОБА_2 відповідь на запит №01-04/10 від 05.01.2018 року, в порядку встановленому чинним законодавством України, із урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду в частині зобов'язання Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради надати ОСОБА_1, ОСОБА_2 відповідь на запит від 05.01.2018 року, в порядку встановленому чинним законодавством України, із урахуванням висновків суду звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_5