Справа № 826/14073/17
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 квітня 2018 року № 826/14073/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., при секретарі Грабовському В.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк»
доНаціональної комісії з цінних паперів та фондового ринку
провизнання незаконним та нечинним п.п. 1.13 п. 1 глави 4 Порядку від 31.07.2012р. №1073,
за участі:

представника позивача - Кобзар А.В.,

представника відповідача - Шилов С.В.

На підставі частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 12 квітня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Міжнародний інвестиційний банк» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі по тексту - відповідач) про визнання незаконним та нечинним підпункт 1.13 пункту 1 глави 4 розділу ІІ Порядку реєстрації випуску акцій при зміні розміру статутного капіталу акціонерного товариства, затверджений рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 31.07.2012 №1073, що діє в редакції рішення НКЦПФР №823 від 14.05.2013 (з усіма змінами і/або доповненнями до нього).

Ухвалою суду від 13 листопада 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваного рішення в частині п.п. 1.13 пункту 1 глави 4 розділу ІІ Порядку реєстрації випуску акцій при зміні розміру статутного капіталу акціонерного товариства, затверджений рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 31.07.2012 №1073, що діє в редакції рішення НКЦПФР №823 від 14.05.2013 (з усіма змінами і/або доповненнями до нього), який суперечить положенням акту вищої юридичної сили, а саме нормам статей 2 і 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», у правовідносинах, що стосуються зміни розміру статутного капіталу шляхом зміни номіналу цінних паперів (акцій).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що оскаржуване рішення в частині прийнято правомірно.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Пунктом 9 частини першої статті 2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» визначено, що державне мито справляється за операції з емісії цінних паперів, крім облігацій державних та місцевих позик, та з видачі приватизаційних паперів.

Підпунктом (п) пункту 6 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» визначено, що ставки державного мита за вчинення дій за операціями з цінними паперами, зокрема, за реєстрацію випуску цінних паперів встановлюються у розмірі - 0,1 відсотка номінальної вартості випуску цінних паперів, але не більше п'ятдесятикратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня поточного року.

31 липня 2012 року Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку прийнято Рішення №1073 «Про затвердження Порядку реєстрації випуску акцій при зміні розміру статутного капіталу акціонерного товариства та Змін до Порядку скасування реєстрації випусків акцій та анулювання свідоцтв про реєстрацію випусків акцій», яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.08.2012р. за №1431/21743 (далі по тексту - Порядок №1073).

Так, зокрема, рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №823 від 14.05.2013р. «Про затвердження Змін до Порядку реєстрації випуску акцій при зміні розміру статутного капіталу акціонерного товариства», яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.06.2013р. за №859/23391, доповнено пункт 1 глави 4 розділу ІІ Порядку №1073, зокрема, підпунктом 1.15 наступного змісту: «Копію платіжного документа, який підтверджує сплату державного мита відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року №7-93 «Про державне мито», засвідчену підписом керівника і печаткою товариства».

Порядковий номер оскаржуваної норми було змінено з 1.15 на 1.13 рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №950 від 27.09.2016р. «Про затвердження Змін до деяких нормативно-правових актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (щодо переведення зобов'язань в акції)», яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.10.2016р. за №1399/29529.

Не погоджуючись з п.п. 1.13 пункту 1 глави 4 розділу ІІ Порядку №1073, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів України» від 30.10.1996р. №448/96-ВР (далі по тексту - Закон №448) державне регулювання ринку цінних паперів здійснює Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку.

Частиною першою статті 6 Закону №448 визначено, що Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку (НКЦПФР) є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України.

Згідно з п.п. 1, 3 частини першої статті 7 Закону №448, основними завданнями Комісії, зокрема, є: формування та забезпечення реалізації єдиної державної політики щодо розвитку та функціонування ринку цінних паперів та їх похідних в Україні, сприяння адаптації національного ринку цінних паперів до міжнародних стандартів; здійснення державного регулювання та контролю за випуском і обігом цінних паперів та їх похідних на території України, а також у сфері спільного інвестування.

Відповідно до абз. абз. 1, 2, 5, 6 частини першої статті 3 Закону №448, державне регулювання ринку цінних паперів здійснюється у таких формах: прийняття актів законодавства з питань діяльності учасників ринку цінних паперів; регулювання випуску та обігу цінних паперів, прав та обов'язків учасників ринку цінних паперів; реєстрація випусків (емісій) цінних паперів та інформації про випуск (емісію) цінних паперів; контроль за дотриманням емітентами порядку реєстрації випуску цінних паперів та інформації про випуск цінних паперів, умов продажу (розміщення) цінних паперів, передбачених такою інформацією.

Згідно з п.п. 1, 3, 5 частини другої статті 7 Закону №448, Комісія відповідно до покладених на неї завдань: встановлює вимоги щодо випуску (емісії) і обігу цінних паперів та їх похідних, інформації про випуск та розміщення цінних паперів, в тому числі іноземних емітентів (з урахуванням вимог валютного законодавства України), які здійснюють випуск і розміщення цінних паперів на території України, а також встановлює порядок реєстрації випуску цінних паперів та інформації про випуск цінних паперів; встановлює стандарти випуску (емісії) цінних паперів, інформації про випуск цінних паперів, що пропонуються для відкритого продажу, в тому числі іноземних емітентів, які здійснюють випуск цінних паперів на території України, та порядок реєстрації випуску цінних паперів та інформації про випуск цінних паперів; здійснює реєстрацію випусків цінних паперів та інформації про випуск цінних паперів, у тому числі цінних паперів іноземних емітентів, що є в обігу на території України.

Відповідно до п. 13 частини першої статті 8 Закону №448, Комісія має право розробляти і затверджувати з питань, що належать до її компетенції, обов'язкові для виконання нормативні акти.

Згідно з частиною двадцять п'ятою статті 6 Закону №448, Комісія розробляє і затверджує нормативно-правові акти з питань, що належать до її компетенції, обов'язкові до виконання центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, учасниками ринку цінних паперів, їх об'єднаннями, контролює їх виконання.

Відповідно до частини двадцять сьомої статті 6 Закону №448, нормативно-правові акти Комісії підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України.

Так, згідно з частиною четвертою статті 14 Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 № 514-VI (далі по тексту - Закон №514), порядок збільшення (зменшення) статутного капіталу акціонерного товариства встановлюється Комісією.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №514, статутний капітал товариства збільшується шляхом підвищення номінальної вартості акцій або розміщення додаткових акцій існуючої номінальної вартості у порядку, встановленому Комісією.

Відповідно до частини десятої статті 6 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» від 23.02.2006 № 3480-ІV (далі по тексту - Закону №3480), реєстрацію випуску акцій здійснює Комісія в установленому нею порядку. Обіг акцій дозволяється після реєстрації Комісією звіту про результати розміщення акцій та видачі свідоцтва про реєстрацію випуску акцій.

Згідно з абз. 1 частини четвертої статті 29 Закону №3480, перелік документів, необхідних для реєстрації випуску та проспекту емісії цінних паперів, а також порядок їх реєстрації встановлюються Комісією.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує норму пп. 1.13 п. 1 гл. 4 р. II Порядку №1073 наступного змісту: «Копію платіжного документа, який підтверджує сплату державного мита відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року №7-93 «Про державне мито», засвідчену підписом керівника і печаткою товариства».

Пункт 1 глави 4 розділу II Порядку 1073 встановлює перелік документів, які подаються емітентом для реєстрації випуску акцій у разі збільшення статутного капіталу шляхом підвищення номінальної вартості акцій за рахунок спрямування до статутного капіталу додаткового капіталу (його частини) або спрямування до статутного капіталу прибутку (його частини).

Оскаржувана норма була внесена в Порядок №1073 рішенням Комісії №823 від 14.05.2013 «Про затвердження Змін до Порядку реєстрації випуску акцій при зміні розміру статутного капіталу акціонерного товариства», яке було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.06.2013р. за №859/23391, а саме: доповнено пункт 1 глави 4 розділу II Порядку №1073, зокрема, підпунктом 1.15 наступного змісту: « 1.15. Копію платіжного документа, який підтверджує сплату державного мита відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року № 7-93 «Про державне мито», засвідчену підписом керівника і печаткою товариства.».

Порядковий номер оскаржуваної норми було змінено з « 1.15» на « 1.13» рішенням Комісії №950 від 27.09.2016 «Про затвердження Змін до деяких нормативно-правових актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (щодо переведення зобов'язань в акції)», яке було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.10.2016р. за № 1399/29529.

Приймаючи рішення у справі по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731 (в редакції, що діяла на момент прийняття Рішення №823), державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які виступають суб'єктами нормотворення здійснюється відповідно до указу Президента України від 3 жовтня 1992 року «Про державну реєстрацію нормативно - правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та цього Положення.

Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Як вбачається з матеріалів справи, Міністерством юстиції України було проведено правову експертизу оскаржуваного Рішення Комісії №823 на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, та внесено 01.06.2013 його до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів за №859/23391.

Листом Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 22.05.2013р. №4941-0-26-13-12.0.1 було надано Висновок щодо відповідності нормативно-правового акта положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, згідно якого Рішення від 14.05.2013р. №823 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Рішення №823, є чинним нормативно-правовим актом, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України та внесено до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Підпункт 1.13 пункту 1 глави 4 розділу II Порядку №1073 передбачає, що для реєстрації випуску акцій у разі збільшення статутного капіталу за рахунок прибутку шляхом підвищення номінальної вартості акцій емітент, крім інших документів, зобов'язаний надати копію платіжного документа, який підтверджує сплату державного мита відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року № 7-93 «Про державне мито», засвідчену підписом керівника і печаткою товариства.

Оскаржувана норма пп. 1.13 є бланкетною нормою, тобто вона відсилає до норми Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», який має вищу юридичну силу та містить вичерпний перелік підстав для сплати державного мита.

Оскаржуваний підпункт 1.13 пункту 1 глави 4 розділу ІІ Порядку не містить додаткових підстав для справляння державного мита, ніж ті, що зазначені в Декреті Кабінету Міністрів України, отже не порушує прав та обов'язків позивача.

Щодо листа Комісії від 18.09.2017р. №12/01/18538, на який посилається позивач, як на доказ його порушеного права, суд зазначає, що він підписаний членом Комісії, який відповідно до Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів України» не має повноважень щодо надання офіційного роз'яснення Порядку реєстрації випуску акцій при зміні розміру статутного капіталу акціонерного товариства.

Крім того, в зазначеному вище листі міститься інформація, що він стосується виключно суб'єктів звернення та не є офіційним роз'ясненням Комісії.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач не довів, що оскаржуваним пп. 1.13 пункту 1 глави 4 розділу ІІ Порядку, порушуються його права та обов'язки та намагається захистити свої права на майбутнє.

На підставі вищевикладеного, в задоволенні позовних вимог Публічному акціонерному товариству «Міжнародний інвестиційний банк» має бути відмовлено повністю.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Публічному акціонерному товариству «Міжнародний інвестиційний банк» (01015, м. Київ, вул. Лаврська, 16, ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін