Справа № 814/2976/17
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 р.

№ 814/2976/17

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагаря В.С., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївське підприємство "Термінал-Укрхарчозбутсировина",

вул. Велика Морська, 63, а/с76, м. Миколаїв, 54001

до відповідача:

Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря, вул. 12-а лінія 6-ої ст. Люстдорфської дороги, 22, м. Одеса, Одеська область, 65114

про:

визнання протиправним та скасування пунктів 3,4,6,7,8,10 припису від 27.11.2017р. № 33,

Товариство з обмеженою відповідальністю Миколаївське підприємство "Термінал-Укрхарчозбутсировина" звернулось до адміністративного суду з позовом до Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря з вимогами про визнання протиправними та скасування пунктів 3, 4, 6, 7, 8, 10 Припису №33 від 27.11.2017 р.

Свої позовні вимоги, позивач обґрунтував тим, що відповідачем проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства України, за результатами якої встановлено ряд порушень, у зв'язку з чим винесено Припис від 27.11.2017 року № 33 про їх усунення. Позивач не погоджується з пунктами 3, 4, 6, 7, 8, 10 припису та вважає їх вимоги протиправними, оскільки прийняті із порушенням вимог природоохоронного законодавства, а тому підлягають скасуванню.

Відповідач надав суду відзив, в якому зазначив, що пункти 3, 4, 6, 7, 8, 10 Припису №33 від 27.11.2017 р. є цілком законними та обґрунтованими, винесеними відповідно до чинного законодавства, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.12.2017 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач зареєстрований в якості юридичної особи 20.10.1993 р. До видів діяльності належать: будівництво водних споруд; діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; складське господарство; транспортне оброблення вантажів.

В період з 08.11.2017 по 21.11.2017 Державна екологічна інспекція Північно-західного регіону Чорного моря здійснила планову перевірку позивача щодо дотримання вимог законодавства в сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за результатами якої складено акт №03/04.

З метою усунення порушень, виявлених вказаною перевіркою, Інспекцією винесено Товариству оскаржуваний Припис від 27.11.2017 №33, яким позивачу приписано:

1) розробити план організаційно-технічних заходів по усуненню виявлених недоліків з вказівкою термінів виконання та відповідальних виконавців, затвердити його відповідним наказом (строк виконання 10 днів після отримання припису);

2) забезпечити виконання технологічних операцій з перевантаження глицерину натурального сирого при погоджених в установленому законодавством порядку технологій перевантаження (строк виконання до 25.12.2017 р.);

3) ліквідувати зберігання відходів відходи металобрухту на території другої дільниці в несанкціонованому місці (строк усунення до 18.12.2017 р.);

4) не допускати експлуатацію стаціонарного джерала викиду забруднюючих речовин (трьох електричних плит, оснащених витяжним устаткуванням без одержання дозволу, одержання якого передбачено законодавством, а саме: без одержання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джералами (з 28.11.2017 р.);

5) ліквідувати наявність плям павливно-мастильних матеріалів на твердому покритті (строк усунення до 18.12.2017 р.);

6) забезпечити здійснення моніторингу місць утворення, зберігання і видалення відходів (з 28.11.2017 р.);

7) не допускати здійснення господарської діяльності пов'язаної з утворенням відходів без одержання дозволу, одержання якого передбачено законодавством, а саме: дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами (з 28.11.2017 р.);

8) ліквідувати псування земель, а саме засмічення земельної ділянки відходами (відходами металобрухту, відходи тари металевої (металеві банки з під фарби) та будівельні відходи) безпосередньо на грунті (строк усунення до 25.12.2017 р.);

9) обладнати місце для відбору проб забруднюючих речовин стаціонарних джерел (котельна) (строк усунення до 25.12.2017 р.);

10) надати відповідну інформацію щодо наявності документів дозвільного характеру у сфері надрокористування щодо експлуатації підземних споруд, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин, у т.ч. споруд для підземного зберігання речовин і матеріалів, а саме: встановлено наявність підземних ємностей для тимчасового зберігання емульсії з відстійників (строк усунення до 28.02.2018 р.);

11) забезпечити здійснення виробничого контролю за охороною атмосферного повітря в процесі господарської та іншої діяльності інструментально-лабораторними вимірюваннями параметрів викидів забруднюючих речовин пересувних джерел (з 28.11.2017 р.);

12) забезпечити професійну підготовку, підвищення кваліфікації та проведення атестації фахівців у сфері поводження з відходами (з 28.11.2017 р.);

Не погоджуючись з пунктами 3, 4, 6, 7, 8, 10 вказаного припису, позивач звернувся до суду.

Суд погоджується з доводами позивача щодо протиправності оскаржуваних пунктів припису з наступних підстав.

Згідно з п. 3 припису, позивачу належить ліквідувати зберігання відходів відходи металобрухту на території другої дільниці в несанкціонованному місці, та п. 8 припису зазначено ліквідувати псування земель, а саме засмічення земельної ділянки відходами (відходи металобрухту, відходи тари мателевої (металеві банки з під фарби) та будівельні відходи) безпосередньо на грунті, а відповідно до п. 7 припису позивачу приписано не допускати здійснення господарської діяльності пов'язаної з утворенням відходів без одерження дозволу, одерження якого передбачено законодавством, а саме: дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відходи" визначає, що поводженням з відходами є дії, спрямовані на запобігання утворенню відходів, їх збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізацію, видалення, знешкодження і захоронення, включаючи контроль за цими операціями та нагляд за місцем видалення.

Стаття 32 цього ж вищезазначеного Закону забороняє вести будь-яку господарську діяльність, пов'язану з утворенням відходів, без одержання від спеціально уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами лімітів на обсяги та розміщення відходів.

Судом встановлено, що позивач неоднарозово звертався до Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації з заявами щодо погодження проекту лімітів на утворення та розміщення відходів, отримання дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами (розміщення).

Однак, Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації листами від 05.05.2014 р. та від 30.01.2018 р. повідомляло, що внаслідок внесення змін до Закону України “Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності” Законом України від 09.04.2014 року №1193-VII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру”, а саме з Переліку документів дозвільного характеру виключено пункт 62 “Дозвіл на розміщення відходів”. Порядок видачі дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами на цей час не визначено. Таким чином, надання дозволів на здійснення операцій у сфері поводження з відходами повинно здійснюватись після затвердження Кабінетом Міністрів України відповідного Порядку.

Отже, видача дозволів на здійснення операцій у сфері поводження з відходами є фактично призупиненою у зв'язку з відсутністю форми та порядку їх розробки, на строк приведення Кабінетом Міністрів України у відповідність процедури видачі дозволів, що унеможливлює їх отримання позивачем.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що висунення відповідачем до суб’єкта господарювання вимог, виконання яких, хоча і передбачено Законом, але які неможливо виконати за відсутності відповідного порядку розробленого та прийнятого Кабінетом Міністрів України, порушує права суб’єкта господарювання.

Таким чином, на думку суду, пункти 3, 7, 8 припису підлягають скасуванню.

Щодо пункту 4 оскаржуваного припису, яким зобов'язано позивача не допускати експлуатацію стаціонарного джерела викиду забруднюючих речовин (трьох електричних плит, оснащених витяжним устаткуванням без одержання дозволу, одержання якого передбачено законодавством, а саме: без одержання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джералами (з 28.11.2017 р.), суд вважає його також протиправним, з наступних підстав.

Як вбачається із акту перевірки, на підприємстві виявлено 3 електричні плити, оснащених витяжним устаткуванням, наявність яких не спростовує позивач в своїх доводах, а лише вказує на те, що електричні плити, оснащені витяжним устаткуванням та призначені для розігріву їжі працівників товариства, не є стаціонарним джерелом викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Тому, вважає, що у позивача відсутній обов'язок на отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Суд зазначає, що правові і організаційні основи та екологічні вимоги в галузі охорони атмосферного повітря визначає Закон України "Про охорону атмосферного повітря" від 16.10.1992р. №2707-XII, ст. 10 якого передбачено, що підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані, зокрема, здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо (п. 1 ч. 1 ст. 10 цього Закону).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

За визначенням, наданим у п. 14.1.230 ст.14 Податкового кодексу України, стаціонарне джерело забруднення - підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу та/або скиди забруднюючих речовин у водні об'єкти.

З аналізу цих правових норм вбачається, що отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами є обов'язковим у тому випадку, коли стаціонарними джерелами (підприємствами, цехами, агрегатами, установками або іншими нерухомими об'єктами, що зберігають свої просторові координати протягом певного часу) здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

З наведених в акті перевірки відомостей не вбачається факту виявлення працівниками позивача наявності у відповідача джерела утворення та викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря. На підтвердження приналежності виявлених 3-х електроплит, обладнаних примусовою витяжною вентиляцією до “джерела утворення та викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря”, позивачем ані в акті перевірки, ані під час судового розгляду справи не надано жодного доказу, зокрема, того, що під час експлуатації електроплит утворюються забруднюючі речовини, та того, що конкретні забруднюючі речовини надходять в атмосферне повітря. Само по себе влаштування над електроплиткою примусової витяжної вентиляції не є доказом утворення забруднюючих речовин від експлуатації електроплит та не беззаперечним доказом їх надходження в атмосферне повітря (у разі наявності забруднюючих речовин).

Тобто, викладений в акті перевірки висновок про статус виявлених електроплит як джерела утворення та викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, є лише припущенням, не підтвердженим в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 6 оскаржуваного припису позивач повинен здійснювати моніторинг місць утворення, зберігання і видалення відходів. Відповідно до ст. 29 Закону України Про відходи, моніторинг здійснюється комплексно виробниками відходів, їх власниками, а також центральними органами виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища здійснюють моніторинг місць утворення, зберігання і видалення відходів.

Моніторинг місць утворення, зберігання і видалення відходів є складовою єдиної системи державного моніторингу навколишнього природного середовища.

У пункті 4 Постанови КМУ від 30.03.1998 №391 Про затвердження Положення про державну систему моніторингу довкілля визначено, що моніторинг довкілля здійснюється Мінагрополітики, Мінприроди, ДАЗВ, Держгеонадрами, Мінрегіоном, ДКА, а також ДСНС, Держсанепідслужбою, Держлісагентством, Держводагентством, Держгеокадастром та їх територіальними органами, підприємствами, установами та організаціями, що належать до сфери їх управління, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями, а також органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до вказаної Постанови КМУ, саме відповідачем повинні здійснюватись заходи з моніторингу місць утворення, зберігання і видалення відходів.

У пункті 10 припису зобов'язано позивача: Надати відповідну інформацію щодо наявності документів дозвільного характеру у сфері надрокористування щодо експлуатації підземних споруд, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин, у т.ч. споруд для підземного зберігання речовин і матеріалів, а саме: встановлено наявність підземних ємностей для тимчасового зберігання емульсії з відстійників.

Позивач обгрунтовуючи протиправність пункту 10 припису, зазначає, що інспектори суб'єктивно встановили, що позивач використовує підземні споруди - ємності для тимчасового зберігання емульсії з відстійників, що насправді не відповідає дійсності і колодязь не є підземною спорудою, а лише частина "зливної з/дорожньої естакади", яка використовується для господарських потреб Товариства.

Відповідно до ст. 14 Кодексу України "Про надра", надра надаються у користування зокрема для: будівництва та експлуатації підземних споруд, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва, скидання стічних вод.

Суд зазначає, що в акті відсутній детальний опис виявленого порушення природоохоронного законодавства, неясно, на підставі яких ознак та фактичних обставин відповідач дійшов висновку про використання позивачем підземних ємностей для тимчасового зберігання емульсії з відстійників, які знаходяться на території товариства. Тому суд приходить до висновку про скасування вказаного пункту припису.

Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ТОВ Миколаївського підприємства "Термінал-Укрхарчозбутсировина" (вул. Велика Морська, 63, м. Миколаїв, 54001, ) до Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря (вул. 12-а лінія 6-ої ст. Люстдорфської дороги, 22, м. Одеса, Одеська область, 65114, ) - задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати пункти 3, 4, 6, 7, 8, 10 припису Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря №33 від 27.11.2017 р.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря (вул. 12-а лінія 6-ої ст. Люстдорфської дороги, 22, м. Одеса, Одеська область, 65114, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївське підприємство "Термінал-Укрхарчозбутсировина" (вул. Велика Морська, 63, м. Миколаїв, 54001, ) судові витрати у розмірі 1600 грн. (одна тисяча шістсот гривень) платіжне доручення №3775 від 08.12.2017 р.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 19.04.2018 р.

Суддя В. С. Брагар