Справа № 600/1071/17
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/1071/17

26 квітня 2018 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

за участю: секретаря судового засідання Придаткевич Н.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3, довіреність від 24.01.2018 №271/10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Козівського районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_4 об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, у якому просить:

- визнати відмову ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 у зв'язку із підвищенням розміру заробітної плати працюючим посадовим особам місцевого самоврядування - протиправною;

- зобов'язати Козівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області перерахувати ОСОБА_1, мешканцю смт. Козова Козівського району, Тернопільської області, вул. Зелена, 3 а/11, пенсію, призначену як посадовій особі органу місцевого самоврядування із 01.10.2017, в розмірі 80% заробітної плати працюючої посадової особи органу місцевого самоврядування, у зв'язку із підвищенням заробітної плати працюючим посадовим особам органів місцевого самоврядування відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 №353 "Про внесення змін до постанови КМУ від 09.03.2006 №268 та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов КМУ", з врахуванням посадового окладу - 7100,00 грн., надбавки за ранг - 90,00 грн., надбавки за вислугу років - 1797,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 до виходу на пенсію з 1998 року по 2006 рік, тобто протягом двох повних скликань працював на посаді заступника голови ОСОБА_4 районної ради Тернопільської області і з 28.02.2012 перебуває на обліку у ОСОБА_4 об'єднаному управління Пенсійного фонду України Тернопільської області та одержує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 №2493.

Згідно статті 21 вказаного закону, чинної на час призначення пенсії, посадовим особам місцевого самоврядування, які працювали на виборних посадах в органах місцевого самоврядування 8 років і більше, або протягом повних двох і більше скликань, починаючи зі скликання 1990 року, за наявності страхового стажу необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" призначається пенсія відповідно до цього Закону незалежно від того, де вони працювали перед призначенням пенсії. У цих випадках пенсія обчислюється у порядку, передбаченому для державних службовців, із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, за останньою займаною виборною посадою на день призначення пенсії. Тому, пенсія позивачу призначена як посадовій особі місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII, тобто до набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015.

20.09.2017 позивач звернувся із заявою про проведення перерахунку пенсії у зв'язку із підвищенням заробітної плати посадовим особам місцевого самоврядування, надавши довідку ОСОБА_4 районної ради Тернопільської області від 20.09.2018 №38 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років). Проте листом від 26.09.2018 №5/С-11 відмовлено в перерахунку пенсії у зв'язку з відсутністю правових підстав та набранням з 01.05.2016 чинності Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ, яким не передбачено проведення перерахунку пенсій державним службовцям.

Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 20.11.2017 відкрито провадження в справі №600/1071/17 та призначено попереднє судове засідання на 22.03.2018, а ухвалою суду від 01.02.2018 за клопотанням позивача від 26.01.2018 передано справу за підсудністю на розгляд Тернопільському окружному адміністративному суду

Дана адміністративна справа надійшла до Тернопільського окружного адміністративного суду 01.03.2018 та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана для розгляду судді Мартиць О.І.

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.03.2018 прийнято до провадження адміністративну справу №600/1071/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії і призначено справу до судового розгляду на 21.03.2018 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.03.2018 розгляд справи у зв'язку з неявкою представника відповідача відкладено на 26.04.2018.

В судовому засіданні, призначеному на 26.04.2018, позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві та просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позов, просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Оглянувши пенсійну справу, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 28.02.2012 перебуває на обліку у ОСОБА_4 об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області, так як отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 №2493.

20.09.2017 позивач звернувся із заявою до відповідача з проханням розглянути питання стосовно перерахування пенсійної виплати відповідно до поданої довідки у зв'язку із підвищенням заробітної плати посадовим особам місцевого самоврядування.(арк.спр.18)

При цьому, надав довідку ОСОБА_4 районної ради Тернопільської області від 20.09.2018 №38 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років).(арк.спр.17)

Листом від 26.09.2018 №5/С-11 ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії у зв'язку з відсутністю правових підстав та набранням з 01.05.2016 чинності Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ, яким не передбачено проведення перерахунку пенсій державним службовцям.(арк.спр.16)

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з статтею 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України від 07.06.2001 №2493-ІІІ "Про службу в органах місцевого самоврядування" (далі - Закон №2493-ІІІ), Законом України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон №3723-XII) та Законом України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII), в редакціях, чинних станом на день виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до статті 2 Закону №2493-ІІІ посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно зі статтею 21 Закону №2493-ІІІ пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Відповідно до частини п'ятої Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів стосовно пенсійного забезпечення", який набрав чинності 01.04.2015, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про переведення на пенсію відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" позивач звернувся після встановленого вищевказаним Законом України від 02.03.2015 №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів стосовно пенсійного забезпечення" строку, який надавався для прийняття закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних.

Також, суд зазначає, що позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу", коли набув чинності Закон України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу", яким врегульовано право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Зокрема, статтею 37 Закону №3723-XII визначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Частина перша статті 37-1 Закону №3723-ХІІ у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, передбачала, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із пунктом 12 цих Положень для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, положеннями пункту 10 та пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено право на призначення пенсій відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" виключно осіб, які працювали на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

В свою чергу, пунктом 11 частини третьої статті 3 Закону №889-VIII визначено, що дія цього Закону не поширюється на депутатів місцевих рад та посадових осіб органу місцевого самоврядування.

Таким чином, у зв'язку з набуттям з 01.05.2016 чинності Законом №889-VIII, положення Закону №3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на момент призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" був посадовою особою місцевого самоврядування, а тому дія Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" на позивача не поширюється.

Стосовно тверджень позивача про звуження прав останнього, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 22 Загальної Декларації прав людини, кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах "Аррас та інші проти Італії", "Сухобоков проти Росії").

У рішенні Європейського суду з прав людини "Великода проти України" №43331/12 від 03.06.2014 підтверджено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Конституційний Суд України у пункті 2.1. рішення №20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Суд враховує також правовий висновок Верховного Суду у постанові від 27.03.2018, справа №345/3239/17, який, серед іншого, вказав, що пенсії, призначені за статтею 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих посадових осіб місцевого самоврядування.

За нормами частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні його заяви щодо переведення на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу", оскільки у спірних правовідносинах Козівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання відмови ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 у зв'язку із підвищенням розміру заробітної плати працюючим посадовим особам місцевого самоврядування протиправною та зобов'язання ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області перерахувати ОСОБА_1 пенсію, призначену як посадовій особі органу місцевого самоврядування із 01.10.2017, в розмірі 80% заробітної плати працюючої посадової особи органу місцевого самоврядування, у зв'язку із підвищенням заробітної плати працюючим посадовим особам органів місцевого самоврядування відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 №353 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України", з врахуванням посадового окладу - 7100,00 грн., надбавки за ранг - 90,00 грн., надбавки за вислугу років - 1797,50 грн. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 травня 2018 року.

Головуючий суддя Мартиць О.І.

копія вірна:

Суддя Мартиць О.І.