Справа № П/811/1640/16
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2018 рокусправа № П/811/1640/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Дурасової Ю.В.

судді: Божко Л.А. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2017 (суддя О.С. Петренко)

у справі за адміністративним позовом Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області до ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Олександрійська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Кіровоградській області, звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач має податковий борг з єдиного податку у сумі 16305,41 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2017 позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 (ін. код - НОМЕР_1) суму податкового боргу в розмірі 6510 грн. на користь держави в особі Олександрійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що судом встановлена наявність підстав для часткового задоволення позову у сумі 6510грн., оскільки податкову вимогу на суму 9795,41грн. сформовано 14.09.2015 року та направлено відповідачу, при цьому, податковий борг не був сплачений; однак з врахуванням переплати, яка рахувалася за відповідачем в сумі 3285,14грн, сума податкового боргу становить 6510грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем (Олександрійською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Кіровоградській області) подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що відповідач має заборгованість зі сплати єдиного податку у розмірі 16305,41грн. Податковий борг з єдиного податку складається зподаткової декларації платника єдиного податку фізичної особи від 27.07.2015 року 9795,41грн. та податкової декларації від 30.09.2015 року 9795,41грн. Податковим органом 14.09.2015 року була направлена податкова вимога. Вважає, що матеріали справи підтверджують наявність у відповідача податкового боргу на суму 16305,41 грн.

Представником відповідача надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Посилається на те, податкова вимога відповідачу була направлена 14.09.2015 року на суму 6510грн. Натомість, податковий орган просить стягнути з відповідача суму, яка становить 16305,41грн. Тобто сума предявлена у вимозі не співпадає з сумою предявленою у позові. У додатках до позовної заяви міститься Розрахунок податкового боргу, з якого вбачається, що переплата по єдиному податку становить 3285,41грн. при цьому сума донарахування складає 9795,41грн. У звязку припиненням підприємницької діяльності та виїздом за межі території України, ОСОБА_1 було подано заяву з цього приводу до Єдиного Державного реєстратора, на підставі чого 30.06.2015 року до реєстру було внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності. У звязку з тим, що на час подання декларації за півріччя у ОСОБА_1 закінчився термін використання електронних ключів, необхідних для підписанні електронної звітності, ним було направлено податковому органу вказану декларацію поштою. 04.07.2015 року ОСОБА_1 виїхав за межі України, після виїзду за межі України ним вже не подавалися будь-які документи до податкового органу.

Учасники процесу в судове засіданні не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. В силу ч.4 ст. 229 КАС України судове засідання не фіксувалося технічними засобами.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції дослідженні встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований в якості субєкта господарювання Світловодським міськрайонним управлінням юстиції Кіровоградської області 02.04.2012 року, в якості субєкта підприємницької діяльності (а.с.9-10).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне проаналізувати ряд норм податкового законодавства України, які регулюють дані правовідносини.

Так, відповідно до п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п. 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України, не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Відповідно до 57.1 ст.57 Податкового кодексу України, платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до п.п. 14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг сума грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобовязання.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно витягу з ЄДРПОУ, 30.06.2015 року до реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем ОСОБА_1, за його власним рішенням (а.с.10)

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що податковим органом зазначено про наявність у відповідача податкового боргу з єдиного податку з фізичних осіб в розмірі 16305,41 грн., який нараховано :

- згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця № від 27.07.2015 року (термін сплати 19.08.2015р.) 9795,41 грн. (а.с.15-16);

- згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця № від 30.09.2015 року (термін сплати 30.09.2015р.) 9795,41 грн. (а.с.17-18).

При цьому, матеріали справи містять підтвердження, що 30.06.2015 року щодо ОСОБА_1 здійснена остання реєстраційна дія в ЄДР Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності (а.с. 6).

Зазначене ставить під сумнів довід контролюючого органу, що ОСОБА_1 30.09.2015 року подавалася декларації.

Також, слід взяти до уваги, що зазначена декларація роздрукована з електронної бази АІС Податковий блок та не містять підпису особи, яка її подавала, тому даний документ не може вважатись належним доказом наявності податкової заборгованості.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дав правильну оцінку тому, що на час подання декларації за півріччя, у ОСОБА_1 дійсно закінчився термін використання електронних ключів необхідних для підписання електронної звітності (а.с.72), тому цілком логічно, що декларація № від 27.07.2015 року була направлена платником податків засобами поштового звязку.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач дійсно 04.07.2015 року виїхав за межі території України, цей факт підтверджується відмітками в паспорті про вибуття з території України (а.с.57-64).

Відповідач заперечує подання податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця № від 30.09.2015 року, оскільки з 04.07.2015 року перебував за межами України. При цьому, зазначає, що в електронному вигляді зазначену декларацію не міг подати, оскільки термін дії електронного ключа для підписання електронної звітності в нього закінчився, а в паперовому він її не направляв.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що надана до суду податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи підприємця № від 30.09.2015 року дійсно роздрукована з підсистеми Обробка ПЗ та платежів Інформаційна системи Податковий блок, в якій містяться звітність платників податків в електронному вигляді (а.с. 194-196). При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що судом першої інстанції неодноразово витребовувся оригінал цієї податкової декларації, натомість податковим органом зазначені вимоги виконано не було.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено наявність суми податкового боргу згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця № від 27.07.2015 року (термін сплати 19.08.2015р.) 9795,41 грн.

Отже, з урахуванням переплати, яка рахувалась за відповідачем в сумі 3285,41 грн., сума боргу складає 6510грн. Зазначене підтверджується витягом зі облікових даних відповідача (а.с.12-14).

Відповідно до ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога вважається врученою, якщо її надіслано листом з повідомленням про вручення.

Матеріалами справи підтверджено, що податкову вимогу сформовано 14.09.2015 року за № 879-23 на суму 6510грн., яка направлена засобами поштового звязку (а.с.11).

З огляду на викладене, враховуючи, що після вручення відповідачеві податкової вимоги, податковий борг ним не був погашений, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у податкового органу не виникло обов'язку щодо направлення платнику податків нової податкової вимоги, а тому податковим органом при зверненні до суду з даною позовною заявою дотримано вимог п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України.

На підставі абз.2 п.97.3 ст.97 Податкового кодексу України у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), погашення грошових зобов'язань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи.

Згідно п.п. 97.4.3. п.97.4 ст. 97 ПК України, особою, відповідальною за погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу платника податків стосовно фізичної особи-підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність є така фізична особа.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно звернув увагу на правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 04.12.2013 року по справі № 6-125цс13: однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Згідно з п.87.11 ст.87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлена наявність підстав для часткового задоволення позову у сумі 6510грн., оскільки з врахуванням переплати, яка рахувалася за відповідачем в сумі 3285,14грн, сума податкового боргу становить 6510грн.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову позивача та стягнення з відповідача суми податкового боргу у сумі 6510грн.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними в відзиві на апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2017 р. - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2017р. - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття згідно ч.1 ст. 325 КАС України 02.04.2018 та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку та строки, встановлені ст. 328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 02.04.2018.

В повному обсязі постанова виготовлена 12.04.2018.

Головуючий суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: С.А. Уханенко