Справа № 462/5490/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/1727/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Затолочного В.С., Улицького В.З.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 07 лютого 2018 року про закриття провадження у справі, постановлену під головуванням судді Ліуш А.І. в м.Львові, (дата складання повного тексту рішення відсутня), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про зобовязання вчинити певні дії та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася в суд з адміністративним позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про зобовязання погодити технічну експлуатацію реконструйованого будинку по вул. Доробок, 22 у м. Львові та визнання права власності на вказаний реконструйований будинок.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07 лютого 2018 року закрито провадження у справі з тих підстав, що даний спір не є публічно-правовим, оскільки спрямований на виникнення, зміну або припинення цивільних прав позивача, ґрунтується на юридичних фактах, стосовно яких існує спір про право власності на будинок на вул. Доробок, 22 у м. Львові, до вирішення якого і поза звязком з яким не можуть бути розвязані питання, повязані з погодженням технічної експлуатації реконструйованого будинку на вул. Доробок, 22 у м. Львові, а відтак позивачу слід звернутись до суду з даним позовом у порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною у звязку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду та прийняти рішення про направлення справи до суду першої інстанції для розгляду позовних вимог.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відповідач безпідставно та в порушення законодавства не дає необхідних документів, порушуючи право на погодження самочинного будівництва, прийняття його в експлуатацію та визнання права власності на реконструйований житловий будинок.

Суд першої інстанції покликаючись на висновки Верховного Суду України у справі №21-1237а/16 прийшов до необґрунтованих переконань в тому, що існує спір на земельну ділянку, який виник з приватно-побутових причин.

В даному випадку відповідач не виконує функціональні обов»зки, як суб»єкт владих повноважень, оскільки питання погодження самочинних об»єктів розглядаються на засіданні міжвідомчої комісії і висновки останньої затверджує саме голова Залізничної районної адміністрації м. Львова.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах її доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, приймаючи рішення про закриття провадження у справі з підстав визначених п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд першої інстанції прийшов до висновків, що даний спір не є публічно-правовим, оскільки спрямований на виникнення, зміну або припинення цивільних прав позивача, ґрунтується на юридичних фактах, стосовно яких існує спір про право власності на будинок на вул. Доробок, 22 у м. Львові, до вирішення якого і поза звязком з яким не можуть бути розвязані питання, повязані з погодженням технічної експлуатації реконструйованого будинку на вул. Доробок, 22 у м. Львові, а відтак позивачу необхідно звернутись до суду з даним позовом у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи; справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вказані норми права встановлюють, що в порядку адміністративного судочинства захищаються права та інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин. Публічно-правові відносини є складовою частиною правових відносин, які виникають у суспільстві.

Таким чином, до адміністративного суду з адміністративним позовом має право звернутись особа за захистом саме публічного права, свободи чи інтересу у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 4 КАС України, визначено, що поняття «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг.

У відповідності ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 Цивільного кодексу України, поняття самочинного будівництва визначається через сукупність його основних ознак, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнаний самочинним, зокрема якщо такий об'єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Однак, відповідно до ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Тобто за змістом статті 177 ЦК об'єкти самочинного будівництва належать до об'єктів цивільних прав.

З урахуванням норм частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України правом звернення до суду за захистом наділені: особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів; органи і особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

На підставі вище зазначеного колегія суддів приходить до висновку про те, що спір за даним позовом підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов'язаний з вирішенням питання щодо речового права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вищезазначені обставини, на вказані правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність закриття провадження по справі з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставами для її скасування.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми процесуального права. В зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу про закриття провадження у справі - без змін.

Керуючись статтями 241, 242, 250, 310, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 07 лютого 2018 року про закриття провадження у справі №462/5490/17 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 25.04.2018.