Справа № 814/941/17
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/941/17

Категорія: 9.4 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Гриценка Володимира Володимировича на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду, ухвалену у відкритому судовому засіданні 12.12.2017 року о 13:38 год в м.Миколаєві по справі за позовом ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича про визнання протиправною бездіяльність щодо невключення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та зобов'язання подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2 як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" щодо невключення ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" внести додаткову інформацію щодо ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "Банк Михайлівський" Гриценко Володимир Володимирович звернулась до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позову в повному обсязі.

23.04.2018 року ОСОБА_2 надала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вказує, що погоджується з рішенням суду першої інстанції, а тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Згідно п.2 ч. 1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Оскільки усі учасники справи були повідомленні належним чином про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи, позивач не заперечував щодо розгляду справи в порядку письмового провадження, апелянт до суду не з'явився, причин своєї не явки суду не повідомив, тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції, 28.07.2015р. ОСОБА_2 уклала з ПАТ «Банк Михайлівський» договір №980-067-000000006 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)", відповідно до якого ОСОБА_2 було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1.

01.03.2016р. ОСОБА_2 уклала договір №980-067-000196630 з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» Тип договору: "Суперкапітал " (з виплатою процентів щомісячно).

Згідно умов вказаного договору позивачем було перераховано 100000 гривень на поточний рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр».

15.01.2015р. постановою НБУ №217/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» ПАТ «Банк Михайлівський» було визнано проблемним строком на 180 днів, та були встановлені певні обмеження щодо його діяльності.

01.04.2016р. ПАТ «Банк Михайлівський» уклали з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договір доручення №1, відповідно до якого банк зобов'язався вчинити юридичні дії від імені, в інтересах та за рахунок товариства щодо пошуку, залучення та надання клієнтам консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь товариства на умовах строковості та платності.

18.05.2016р. ПАТ «Банк Михайлівський» уклали з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договір відступлення права вимоги №1805, відповідно до якого товариство передало банку всі права за іншими договорами, відповідно до реєстру.

19.05.2016р. ПАТ «Банк Михайлівський» уклали з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договір відступлення права вимоги №2, відповідно до якого товариство передало банку всі права за іншими договорами, відповідно до реєстру.

19.05.2016р. ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» перерахувало на поточний рахунок ОСОБА_2 101303,31 грн.

23.05.2016р. постановою НБУ №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» банк був віднесений до неплатоспроможних.

В липні 2016 ОСОБА_2 звернулась із заявою про включення її до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як владника ПАТ "Банк Михайлівський" .

В січні 2017 року позивачка отримала повідомлення про відмову про включення її до Переліку, спираючись на нікчемність правочину (договорів) та про тимчасове обмеження виплат за рахунком позивача.

Вказані обставини визнані сторонами та суд не має обґрунтованого сумніву щодо їх достовірності.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, а тому така бездіяльність уповноваженої особи суперечить приписам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є протиправною.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», метою якого є захист прав і законних інтересів вкладників банку та який визначає правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Пунктами 1.24, 1.30 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачу йому у готівковій формі; платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

З наявної в матеріалах справи виписки по особовим рахункам з 19.05.2016 року по 31.10.2016 року (ф.281) вбачається, що 19.05.2016 року ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зі свого рахунку НОМЕР_2, відкритого в ПАТ Банк Михайлівський, на рахунок позивача НОМЕР_1, відкритий в ПАТ Банк Михайлівський, платіжним документом №8964 здійснив перерахування грошових коштів у розмірі 100 000 грн. з призначенням платежу Повернення коштів згідно з договором №980-067-000196630 від 01.03.2016 року та за платіжним документом №8963 здійснив перерахування грошових коштів у розмірі 1303,31 грн. з призначенням платежу Оплата процентів по договору №980-067- від 01.03.2016 року. (а.с.68)

Зазначені операції були здійснені ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» за договором від 01.03.2016 року №980-067-000196630, укладений з позивачем, отримані кошти з 19.05.2016 року обліковуються на його рахунку та ці операції здійснені до віднесення ПАТ Банк Михайлівський до категорії неплатоспроможних.

Таким чином, ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 року відповідним платіжними дорученнями зі свого розрахункового рахунку, який відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський», ініціювало переказ коштів на повернення коштів та сплату процентів позивачу на підставі відповідних договорів, укладених між ними.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Частинами 2, 4 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 цієї статті.

Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині 2 статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Згідно ч.3 ст.38 вищевказаного Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Аналіз наведених норм свідчить, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Як встановлено матеріалами справи, між позивачем та банківською установою укладено договір позики, у якому ПАТ «Банк Михайлівський» виступає повіреним.

За умовами вказаного договору кошти позивача перераховані Банком на користь третьої особи ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр».

Таким чином, позивач на момент укладання договору та перерахування коштів не набув статусу вкладника у розумінні Закону України від 23.02.12 року № 4452-VI, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Разом з тим, з метою захисту прав фізичних осіб, Верховною Радою України прийнятий та 19.11.2016 року вступив в законну силу Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» від 15.11.2016 року №5390, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом №5390, віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Тобто, вказаним законом розширено коло осіб, які з 19.11.2016 року набули права на отримання коштів за рахунок Фонду.

Згідно із абз. 2 п. 15 Перехідних положень Закону України від 15.11.2016 року №5390 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язано ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної частиною першою статті 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв'язку з їх прирівнянням до вкладників.

Відтак, із внесеними змінами в законодавство, змінився і статус позивача у відносинах з банківською установою, у зв'язку з чим, позивач був прирівняний до вкладника та отримав право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Отже, передбачені Законом № 4452-VI гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають правовий статус вкладника неплатоспроможного банку (у розумінні статті 2 Закону № 4452-VI). Такий статус, з-поміж іншого, передбачає наявність вкладу, залученого, зокрема, на умовах договору банківського рахунка.

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (частини перша, друга статті 1066 Цивільного кодексу України).

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (частина перша статті 1067 Цивільного кодексу України).

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частини перша, друга статті 1068 Цивільного кодексу України).

В зазначеній справі встановлено, що до запровадження в Банку тимчасової адміністрації позивач уклала з Банком Договір банківського рахунку від 28.07.2015 року, на підставі якого їй відкрито розрахунковий рахунок в цьому Банку.

19 травня 2016 року на цей розрахунковий рахунок зараховано кошти на суму 11303,31 грн., які надійшли від ТОВ «ІРЦ» (на виконання Договору від 01.03 2016 року).

З матеріалів справи вбачається, що уповноваженою особою Фонду не включено до переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду у зв'язку з тим, що транзакції, здійснені ТОВ «ІРЦ» 19 травня 2015 року на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 є нікчемними. Підставою нікчемності зазначено положення статей 215, 216 Цивільного кодексу України, статті 37, пунктів 1,2, 7-9 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI.

Фактично відповідач визнав нікчемними дві розрахункові банківській операції з перерахування коштів з одного рахунку на інший.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що на дату запровадження в Банку тимчасової адміністрації кошти, які позивач передавала в позику ТОВ «ІРЦ» на умовах Договору 01.03.2016 року , вже обліковувалися на її розрахунковому рахунку в Банку, оскільки ТОВ «ІРЦ» повернуло їх позивачу разом з нарахованими процентами .

Таким чином суд першої інстанції правильно вставновив, що в розумінні статті 2 Закону № 4452-VI позивач є вкладником Банку, а кошти, які надійшли для неї як вкладника за Договором банківського рахунку від 28.07.2015 року, в розумінні тієї ж статті, є вкладом, на який поширюються гарантії, передбачені статтею 26 цього Закону.

Також обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що та обставина, що розрахунково-касове обслуговування клієнта здійснено під час дії згаданої вище постанови регулятора, зважаючи на наведене вище, не є достатньою підставою для визнання нікчемними розрахункових операцій банку.

Зважаючи на встановлені обставини правильним є висновок суду першої інстанції про те, що посилання відповідача на положення пунктів 1,2 7-9 частини третьої статті 38 закону № 4452-VI, як і на положення статей 215, 216 Цивільного кодексу України як на правову підставу для визнання зазначених вище транзакцій нікчемними, є необґрунтованими.

Таким чином доводи апелянта про нікчемність правочину у зв'язку із тим, що кошти на ім'я позивача надійшли внаслідок виконання умов договору, що суперечить вимогам законодавства є безпідставними, оскільки зазначене не свідчить про нікчемність укладеного правочину, а факт знаходження на рахунках позивача грошових коштів у вказаному розмірі не заперечується сторонами.

Що стосується доводів апелянта щодо скасування наказу від 01.06.2016 року № 42/2 в частині, що стосується встановлення нікчемності правочину (транзакції) з виконання на користь позивача платіжних документів ТОВ «ІРЦ», колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки вказаним наказом не встановлено нікчемності правочину за участю позивача, а лише затверджені результати проведеної перевірки, що викладені в акті Комісії по перевірці правочинів.

Проведення такої перевірки та затвердження її результатів відноситься до повноважень відповідача уповноваженої особи Фонду.

В свою чергу, також вказаним наказом визначено необхідність застосування наслідків правочинів нікчемними, про що прийняти відповідні розпорядження. Проте, будь-яких розпоряджень відносно позивача до суду апеляційної інстанції апелянтом не надано. Так само апелянтом не надано будь-яких інших рішень прийнятих відносно позивача.

Також згідно ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI (чинного та в редакції на момент прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку) уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Отже, оскільки повернення ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" коштів на поточні рахунки позивача у ПАТ "Банк Михайлівський" було здійснено 19 травня 2016 року, то колегія суддів вважає, що зазначені кошти на момент прийняття рішення Правління НБУ від 23 травня 2016 року №14/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних" перебували на поточних рахунках позивача у ПАТ "Банк Михайлівський".

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в уповноваженої особи не існувало правових підстав для не включення інформації про банківський рахунок позивача до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Встановивши обставини справи, які свідчать про порушення прав позивача у спірних правовідносинах, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що належним способом захисту порушеного права є зобов'язання відповідача внести зміни до списку (переліку) вкладів, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з інформацією про належні до сплати суми позивачу.

Вказані висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються. З апеляційної скарги вбачається, що нікчемність правочину відповідач пов'язує з діями Банку (укладення правочинів), які були вчинені під час встановлених заборон, з підстав віднесення Банку до проблемних постановою НБУ. Але, встановлені обставини у цій справі свідчать про те, що на час укладення позивачем договорів, на час внесення коштів на рахунок, повернення коштів на рахунок позивача, не існувало жодних обмежень щодо здійснення Банком вказаних операцій. Обмеження, які введенні постановою НБУ від 27.04.2016р. та на які посилається відповідач, стосуються, зокрема, обмежень щодо здійснення кредитних операцій, яких не існувало між позивачем та Банком.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

Доводи апелянта викладені у апеляційній скарзі зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Гриценка Володимира Володимировича залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку ст.328-331 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 26.04.2018 року.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик