Справа № 333/814/18(2-а/333/71/18)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2018 року справа № 333/814/18(2-а/333/71/18)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2018 року (головуючий суддя у 1 інстанції - Фунжий О.А., рішення ухвалено та складено у залі судового засідання Комунарського районного суду м. Запоріжжя в м. Запоріжжя 28 лютого 2018 року) в адміністративній справі №333/814/18 (2-а/333/71/18) за позовом ОСОБА_2 до Інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови серії АР №246178 від 08 лютого 2018 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з обставинами, викладеними в постанові не погоджується, оскільки порушення ПДР, зазначене інспектором в постанові ним не вчинювалося. Зазначив, що вантаж, а саме абсорбент газоконденсатний (компонент дизельних палив), який він перевозив має низький ступінь небезпеки, а тому не потребує узгодження.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що постанова в справі про адміністративне правопорушення складена повноважною на те посадовою особою згідно з вимогами КУпАП, та за наявності достатніх даних про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, дії позивача кваліфіковані правильно.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 08 лютого 2018 року інспектором 5 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 розглянута справа про адміністративне правопорушення та винесена постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №246178, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. (а.с. 5).

За змістом цієї постанови, 08 лютого 2018 року о 12:40 годині в Дніпропетровській області, Новомосковському районі на трасі Е 105 ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом МАЗ 5337 (автоцистерна) державний номер АР 4980ЕВ, перевозив небезпечний вантаж дизельне паливо (ООН 1202) з порушенням спеціальних ОСОБА_4, а саме перевозив небезпечний вантаж, який відноситься до вантажу підвищеної небезпеки, без погодження перевезення небезпечного вантажу, чим порушив п. 22.5 ОСОБА_4 дорожнього руху, п. 9.1 (г), 13.2 ОСОБА_4 ДОПНВ, а також п. 6.6 ДОПНВ.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначав, що відповідачем не надано доказів, якими підтверджується склад адміністративного правопорушення, скоєного позивачем.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ОСОБА_4 дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобовязані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ОСОБА_4 дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - субєктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..

Відповідно до п. 22.5 ОСОБА_4 дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Пунктом 9.1 ОСОБА_4 дорожнього перевезення небезпечних вантажів передбачено, що під час перевезення небезпечних вантажів на транспортній одиниці, крім перелічених у ОСОБА_4 дорожнього руху, мають бути такі документи: а) товаротранспортний документ на небезпечні вантажі; б) свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів; в) свідоцтво ДОПНВ про підготовку водія або ДОПНВ-свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі (додаток 8); г) письмові інструкції; ґ) при перевезенні небезпечних вантажів, які є вантажами підвищеної небезпеки, - погодження дорожнього перевезення небезпечного вантажу (додаток 10), видане Державтоінспекцією МВС України; д) якщо дорожнє перевезення небезпечних вантажів у великому контейнері виконується перед морським, - свідоцтво про завантаження великого контейнера/транспортного засобу (додаток 11), що видається відповідальною за завантаження контейнера особою чи організацією. Свідоцтво про завантаження великого контейнера/транспортного засобу може бути включено в товаротранспортний документ. У цьому разі в товаротранспортному документі вказується, що завантаження контейнера проведено відповідно до встановлених на морському транспорті вимог, а також надаються відомості про особу, відповідальну за завантаження контейнера.

Згідно з п. 13.2 ОСОБА_4 дорожнього перевезення небезпечних вантажів, водії транспортних засобів зобовязані виконувати вимоги ОСОБА_4 дорожнього руху, цих ОСОБА_4 та виконувати всі умови, зазначені в дозволі на дорожнє перевезення небезпечних вантажів, якщо такий передбачений цими Правилами.

Разом з тим, п.1.6 ОСОБА_4 дорожнього перевезення небезпечних вантажів визначено термін вантажі підвищеної небезпеки - небезпечні вантажі, що можуть бути використані не за призначенням, а в терористичних цілях та відповідно призвести до серйозних наслідків, таких як масова загибель людей або великі руйнування. Перелік вантажів підвищеної небезпеки визначається згідно з ДОПНВ.

Так, перевезення небезпечних вантажів автомобільним транспортом регламентується Європейською угодою про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів.

Відповідно до таблиці 2.1 ДОПНВ існує 3 групи упаковки для небезпечних вантажів; для 1 та 2 групи передбачено отримання узгодження для перевезення. Третя група упаковки це речовина з низьким ступенем небезпеки, а тому не потребує узгодження маршруту перевезення.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, причиною притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало порушення позивачем правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, передбачене п. 22.5 ОСОБА_4 дорожнього руху.

Частиною 3 статті 254 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається, зокрема, в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені статтею 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, відповідно до ст. 222 КУпАП інспектор патрульної поліції, який має спеціальне звання лейтенант поліції, наділений правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 6 статті 121 КУпАП.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 132-1 КУпАП, розгляд якого, відповідно до КУпАП, віднесено до компетенції органів Національної поліції, то поліцейський мав право виносити постанову на місці вчинення правопорушення без складання відповідного протоколу.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

Між тим, відповідачем не надано, як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, жодних доказів в розумінні статті 251 КУпАП, які підтверджують порушення позивачем ОСОБА_4 дорожнього руху, наявність в його діях складу правопорушення та правомірність прийняття оскаржуваної постанови (фото, відеозапис тощо).

При цьому, в матеріалах справи наявна товарно-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів №РН-0000187 від 8 лютого 2018 року, автомобіль МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, завантажений абсорбентом газоконденсатним (компонент дизельних палив) ТУ У 23919929.011-2000, який має код UN1202, АКДГ, 3.ІІІ (а.с.6). Оскільки вказана речовина відноситься до третьої групи упаковки, має низький ступінь небезпеки, то узгодження не потребує.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого п. 22.5 ПДР України, відповідачем не надано, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, що в свою чергу свідчить про неправомірність складеної відносно ОСОБА_2 постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №246178 від 08 лютого 2018 року.

Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно зясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 242, 243, 272, 286, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2018 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили 24 квітня 2018 року та відповідно до частини 3 статті 272, статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2018 року.

ОСОБА_5 ОСОБА_1

Судді Н.А.Олефіренко

ОСОБА_6