Справа № 453/262/18
Суддя: Микитин В. Я.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 453/262/18
№ провадження 2-а/453/32/18
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
26 квітня 2018 року Сколівський районний суд Львівської області в складі: головуючого судді Микитина В.Я.,

секретаря судових засідань Корнута Т.Б.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про скасування рішення про примусове повернення у країну походження, -

в с т а н о в и в:
Позивач ОСОБА_1 02.03.2018 року звернувся у суд із адміністративною позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати повністю рішення провідного спеціаліста Сколівського районного сектора Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Жолобовича І.Ф. від 22.02.2018 року про його, як громадянина Російської Федерації, примусове повернення і заборону в`їзду на територію України.

Ухвалою судді від 03.03.2018 року подану адміністративну позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі (а. с. 34). Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Судові засідання у справі призначалися на 19.03.2018 року, 28.03.2018 року та 26.04.2018 року, з повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 19.03.2018 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, замінено неналежного відповідача Сколівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на належного Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області.

Розгляд справи по суті відбувся 26.04.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є громадянином Російської Федерації, однак з 1997 року постійно проживає у АДРЕСА_1 . Його батьки були громадянами України, він одружений на громадянці України, а від шлюбу має двоє дітей сина ОСОБА_2 та дочку ОСОБА_3 , які також є громадянами України. Починаючи з 2007 року позивачем вживалися заходи щодо його реєстрації громадянином України, так як він має на це законодавчо визначене право. Однак, в силу наявності підстав для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, таке рішення було скасоване, так як він не зміг припинити своє громадянство Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття громадянства України. Хоча таке відбулося з об`єктивних причин, однак відповідач в особі провідного спеціаліста Сколівського районного сектора ОСОБА_4 22.02.2018 року прийняв рішення про примусове повернення позивача за межі України і заборону йому в`їзду на територію України терміном на три роки, - до 21.02.2021 року, із зобов`язанням покинути територію України у термін до 28.02.2018 року. Прийняттю такого рішення слугувало те, що позивач за час свого перебування в Україні і не вирішивши питання про набуття громадянства, перевищив дозволений строк такого перебування більше 90-та днів на протязі 180-ти днів, чим порушив вимоги чинного міграційного законодавства, ухилявся від виїзду з України, за що був притягнений до адміністративної відповідальності. Позивач стверджує, що вказане рішення прийняте з порушенням ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», зокрема посадова особа не вправі була одночасно вирішувати питання про заборону йому в`їзду в Україну, оскільки передумови для такого суворого заходу були відсутні, що, на думку позивача, свідчить про упередженість посадової особи. Відтак, позивач був змушений звертатися за захистом своїх порушених прав внаслідок незаконного прийняття щодо нього рішення про примусове повернення та заборону в`їзду на територію України, до суду із даним позовом.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в адміністративній позовній заяві (а. с. 1-4), просив їх задовольнити. У судовому засіданні під час вступного слова позивач надав пояснення, аналогічні наведеним в адміністративному позові.

Відповідач повторно явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце судового засідання у справі був завчасно повідомленим належним чином, про що стверджують рекомендовані повідомлення про вручання йому судової повістки про виклик від 22.03.2018 року та від 20.04.2018 року (а. с. 54, 55). Оскільки відповідачем не виконано пряму норму ч. 2 ст. 288 КАС України, згідно з якою адміністративні справи даної категорії розглядаються судом за обов`язкової участі сторін, а саме не забезпечено обов`язкову явку належно уповноваженого представника двічі у судове засідання, то суд, виходячи з положень ст. 205 КАС України, котра врегульовує наслідки неявки у судове засідання учасника справи і при наведених вище обставинах не встановлює інших можливих варіантів окрім як розгляду справи за відсутності такого учасника справи, ухвалив проводити розгляд справи по суті за участі позивача та у відсутності представника відповідача.
У свою чергу, 16.03.2018 року від Сколівського районного сектора Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 38-40), у котрому викладені заперечення проти адміністративного позову. Враховуючи ту обставину, що зазначений структурний підрозділ не може бути та не є стороною у справі, у зв`язку з чим такий був у встановленому порядку замінений належним відповідачем Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області, відтак зазначений вище відзив на позовну заяву долучений до матеріалів справи, однак при ухваленні даного рішення судом до уваги не приймався.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом, позивач є громадянином Російської Федерації, що стверджується копією паспорта тип НОМЕР_1 (а. с. 17-22).

Згідно довідки, виданої позивачу виконавчим комітетом Сколівської міської ради Львівської області 14.12.2017 року за вих. № 3109 (а. с. 30), останній зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 та має такий склад сім`ї: дружина ОСОБА_5 , син ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 ..

Встановлено, що дружина та діти позивача є громадянами України (а. с. 16, 23), а син ОСОБА_2 є учасником бойових дій (а. с. 14), тривалий час перебував на військовій службі у батальйоні територіальної оборони військової частини НОМЕР_2 , котра знаходиться у зоні проведення антитерористичної операції (а. с. 27).

У період з 07.06.1997 року позивач проживає за зареєстрованим в Україні місцем проживання, періодично перетинаючи державний кордон України, з метою недопущення перевищення дозволеного строку свого перебування на території України як іноземця, зокрема востаннє прибув на територію України 17.11.2017 року через пункт пропуску «Удрицк». Одночасно, починаючи з 2007 року позивачем вживалися заходи для його реєстрації громадянином України (а. с. 26), а також одержано у встановленому порядку ідентифікаційний номер (а. с. 29).

Разом з тим, враховуючи ту обставину, що позивач не виконав взяте на себе зобов`язання щодо припинення свого громадянства Російської Федерації у визначений законом строк, відповідачем 12.02.2018 року прийнято рішення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у порядку, визначеному ст. 21 Закону України «Про громадянство України» (а. с. 28).

Одночасно відповідачем здійснено перевірку паспортних документів позивача, на підставі якої провідним спеціалістом Сколівського районного сектора Жолобовичем І.Ф. встановлено наведені вище обставини щодо перевищення дозволеного строку перебування позивача на території України, а також обставини щодо ухилення від виїзду з України, за наслідком чого прийнято рішення від 22.02.2018 року про примусове повернення та заборону в`їзду на територію України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6-7), котрим позивача примусово повернуто за межі України та заборонено в`їзд на територію України терміном на три роки до 21.02.2021 року із зобов`язанням його покинути територію України у термін до 28.02.2018 року.

Прийняттю такого оспорюваного рішення передувало складення відносно позивача 21.02.2018 року протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МЛВ № 054296 за ч. 1 ст. 203 КУпАП (а. с. 8-9) та винесення цього ж дня постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЛВ № 054296, котрою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП і накладення стягнення у виді сплати штрафу у дохід держави у розмірі 510 грн. (а. с. 10-11). Позивач погодився із таким станом речей, оплатив штраф (а. с. 12).

Обставини щодо перевищення позивачем дозволеного строку його перебування на території України, а також обставини щодо його ухилення від виїзду з України встановлені також судом у ході розгляду справи по суті, що повністю підтверджує порушення позивачем діючого законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а самевстановленого Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 150 від 15.02.2012 року.

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті у країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.
З огляду на усе вищевикладене, суд дійшов висновку, що у спеціаліста Сколівського районного сектора Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Жолобовича І.Ф. було достатньо підстав для прийняття ним 22.02.2018 року оскаржуваного рішення про примусове повернення позивача у країну походження або третю країну із зобов`язанням останнього вчинити такі дії у термін до 28.02.2018 року.

Разом з тим, суд не може погодитись із висновком згаданої посадової особи відповідача щодо необхідності одночасної заборони в`їзду позивачу на територію України терміном на три роки до 21.02.2021 року, оскільки такий захід у даному, конкретному випадку, є невиправданим і, виходячи із факультативності прийняття такого рішення, тобто права, а не обов`язку посадової особи його приймати, спеціалісту Сколівського районного сектора ОСОБА_4 слід було утриматись від його прийняття щодо позивача одночасно із примусовим поверненням останнього за межі України. Так, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дії відповідача суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, тобто більш суворих та значних порушень і заходів, аніж недотримання позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.
Відтак, посилання позивача у поданому адміністративному позові на необґрунтованість оскаржуваного рішення у частині необхідності застосування щодо нього заборони подальшого в`їзду в Україну є у повній мірі доведеними у ході судового провадження.
За таких встановлених судом обставин справи на підставі зібраних та безпосередньо досліджених доказів, адміністративний позов підлягає до часткового задоволення. Зокрема слідвизнати протиправним та скасувати рішення провідного спеціаліста Сколівського районного сектора Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Жолобовича І.Ф. від 22.02.2018 року про примусове повернення та заборону в`їзду на територію України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - у частині заборони в`їзду на територію України терміном на три роки до 21.02.2021 року. У задоволенні решти вимог адміністративного позову слід відмовити. Саме у такий спосіб буде дотриманий справедливий баланс між правами позивача, визначеними законодавством про правовий статус іноземців і осіб без громадянствата втручанням відповідачем, як державним органом влади, у належне здійснення позивачем таких своїх прав. Вказаний спосіб захисту наведених вище прав позивача буде пропорційним щодо останнього із метою застосування такого способу відповідачем як наслідків недотримання позивачем вимог закону.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 90, 241-246, 250, 262, 286 КАС України, суд -

у х в а л и в:
Адміністративні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення провідного спеціаліста Сколівського районного сектора Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Жолобовича І.Ф. від 22.02.2018 року про примусове повернення та заборону в`їзду на територію України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - у частині заборони в`їзду на територію України терміном на три роки до 21.02.2021 року.

У задоволенні решти вимог адміністративного позову, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.Я. Микитин
Рішення у повному обсязі складено 26 квітня 2018 року.