Справа № 819/644/14-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2018 року

Київ

справа №819/644/14-а

провадження №К/9901/10783/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у письмовому провадженні в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2016 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого - Запотічного І. І., суддів: Каралюса В. М., Ліщинського А. М.,

у с т а н о в и в :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління МВС України в Тернопільській області, в якому просила:

визнати протиправним та скасування наказу від 27 листопада 2013 року

№ 252 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил на підставі п. 64 «д» через службову невідповідність»;

поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції відділу ДІМ МГБ Тернопільського МВ Управління МВС України в Тернопільській області;

стягнути на її користь з Управління МВС України в Тернопільській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою від 21 липня 2016 року Тернопільський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Тернопільський окружний адміністративний суд постановою від 21 липня 2016 року позов задовольнив:

визнав протиправним та скасував наказ від 27 листопада 2013 року № 252 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил на підставі п. 64 "д" через службову невідповідність»;

поновив ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції відділу ДІМ МГБ Тернопільського МВ Управління МВС України в Тернопільській області;

стягнув з Тернопільського МВ Управління МВС України в Тернопільській області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 листопада 2013 року по 21 листопада 2016 року в розмірі 80628,46 гривень.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 5 грудня 2016 року скасував постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 липня 2016 року, а позов ОСОБА_1 залишив без розгляду.

У касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надійшло.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_1 перебувала в службових відносинах із міським відділом Управління МВС України в Тернопільській області, а саме на посаді дільничного інспектора міліції відділу ДІМ МГБ Тернопільського МВ.

Наказом від 27 листопада 2013 року № 252 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за пунктом 64 «д» (через службову невідповідність) за результатами атестації.

Зазначений наказ позивач одержала 3 грудня 2013 року.

До суду з цим позовом ОСОБА_1 звернулась 26 березня 2014 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про незаконність звільнення позивача із займаної посади.

При цьому в наведеній вище ухвалі від 21 липня 2016 року суд першої інстанції, надаючи оцінку причинам пропуску позивачем строку звернення до суду, зазначив, що наказ про звільнення позивач отримала 3 грудня 2013 року, а 6 грудня 2013 року звернулася з позовом про його скасування та поновлення на роботі. Враховуючи необхідність продовжувати лікування, позивач 11 березня 2014 року подала заяву про відкликання позовної заяви. Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 березня 2014 року у справі № 819/3036/13-а позовну заяву залишено без розгляду. Проте, дана обставина не позбавляє позивача можливості повторно звернутися до суду з такою ж позовною заявою.

Львівський апеляційний адміністративний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та залишаючи позов без розгляду, виходив із пропуску позивачем місячного строку звернення до суду та відсутності підстав для його поновлення.

Так, суд апеляційної інстанції зазначив, що звернення до суду в грудні 2013 року з позовом про визнання протиправним та скасування спірного наказу від 27 листопада 2013 року та його подальше залишення без розгляду ухвалою суду від 11 березня 2014 року у зв'язку з відкликанням ОСОБА_1 позовної заяви не може бути підставою для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом 26 березня 2014 року, оскільки в матеріалах справи відсутні докази неможливості ОСОБА_1 брати участь в судових засіданнях після 26 лютого 2014 року, тобто в період, після якого позивач подала заяву про відкликання позову у справі № 819/3036/13-а.

Верховний Суд погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції та вважає їх такими, що зроблені з дотриманням норм процесуального права.

За змістом частин першої, другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції, яка була чинна на час звернення позивача до суду й розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою цієї ж статті обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тобто, за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 100 цього ж Кодексу, згідно з якою адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до частини третьої статті 155 наведеного Кодексу особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Наведене правило поширюється і на строки звернення до суду.

Відтак, у випадку, якщо позивач скористався наданим йому процесуальним правом відкликати позовну заяву та звернутися з ній повторно й таке повторне звернення відбулось поза межами встановленого законом строку звернення до суду, позивач повинен обґрунтувати поважність причин пропуску цього строку.

У справі, що розглядається, позивач не навів обставин, які би давали підстави для висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду.

Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують.

Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах і стимулює суд та учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому строк в один місяць законодавець визнав достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Частиною першою статті 350 цього ж Кодексу закріплено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а згадане судове рішення - без змін.

З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець