Справа № 815/6080/17
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6080/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря - Маковейчук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання протиправними дій та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача з винесення постанови від 05.10.2017 про повернення виконавчого документу стягувачеві у ВП № 51539642 та скасувати вказану постанову.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.02.2009 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. за заявою ПАТ «Родовід Банк» видано виконавчий напис № 52 про звернення стягнення на майно (навантажувачі), що належить ОСОБА_2 Зазначене майно було передано у заставу Банку на підставі договору застави транспортного засобу в забезпечення виконання зобов'язань боржника за кредитним договором. Звернення стягнення здійснено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що утворилась за період з 11.05.2007 по 04.02.2009 і станом на день винесення виконавчого напису складала 41461,05 дол. США. Зазначений виконавчий напис був пред'явлений до виконання до Першого Київського відділу ДВС м. Одеси, на підставі чого було відкрито виконавче провадження № 51539642. Однак 03.11.2017 стягувач отримав постанову державного виконавця від 05.10.2017 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.7 ч.37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016, - у зв'язку із неможливістю звернути стягнення на заставне майно, так як розшук предмета застави, який здійснювався органами внутрішніх справ протягом 1 року, виявився безрезультатним. Позивач вважає зазначені дії державного виконавця неправомірними, зважаючи на те, що на час відкриття виконавчого провадження діяв Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999. У зв'язку із цим на підставі п.7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 до спірних правовідносин мають застосовуватись положення Закону № 606-XIV від 21.04.1999, якими в свою чергу, розшук майна боржника не обмежувався у часі. В той же час, в оскаржуваній постанові державним виконавцем не зазначено жодних дій та заходів, які останнім вчинено/вжито в процесі виконавчого провадження за виконавчим документом. При цьому державним виконавцем не вручено та не направлено стягувачу копії постанови про відкриття виконавчого провадження, копії постанови про розшук ТЗ боржника, копій інших процесуальних документів; не здійснено самостійного розшуку майна, на яке накладено стягнення, за місцем мешкання боржника. Зважаючи на неправомірні дії державного виконавця, позивач звернувся за судовим захистом.

Ухвалою судді від 24.11.2017 відкрито провадження у справі, здійснено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 04.12.2017 о 11:30 год.

Ухвалою суду від 04.12.2017 провадження по справі зупинено за клопотанням представника відповідача до 14.12.2017 о 12:00 год.

Ухвалою суду від 14.12.2017 адміністративний позов залишений без розгляду на підставі п.4 ч. 1 ст.155 КАС України - у зв'язку із повторною неявкою представника позивача.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2018 ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 скасовано, а справу направлено до суд першої інстанції для продовження розгляду.

11.04.2018 справа № 815/6080/17 повернулася до Одеського окружного адміністративного суду та призначена до розгляду в судовому засіданні на 19.04.2018 о 12:00 год.

19.04.2018 судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача на 26.04.2018 о 12:30 год.

Представник позивача до суду не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Згідно поданого до суду представником відповідача клопотання, останній просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідно до наданого до суду відзиву на адміністративний позов, відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши про дотримання державним виконавцем вимог спеціального законодавства. Зокрема, 04.07.2016 державним виконавцем винесено постанову про оголошення ТЗ у розшук та зупинено виконавче провадження на підставі п.4 ч.1 ст.38 Закону № 606-XIV від 21.04.1999. Оскільки спосіб виконання виконавчого напису № 52 від 05.02.2009 визначено самим виконавчим документом, а саме шляхом стягнення на конкретне майно, то вживати інші заходи примусового виконання законних підстав у державного виконавця не було. На запит державного виконавця від Територіального сервісного центру надійшла відповідь, згідно з якою за боржником транспортні засоби не зареєстровані. У зв'язку із цим на підставі п.7 ч.1 ст.37 Закону № 1404-VIII від 02.06.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу та роз'яснено стягувачу право повторно пред'явити виконавчий документ на виконання в установленому порядку. Крім того, посилання Банку на положення Закону № 606-XIV від 21.04.1999 в редакції від 09.03.2011 є безпідставними, оскільки відповідні положення Закону про повернення виконавчого документу стягувачу в разі, коли ТЗ протягом 1 року після оголошення розшуку не було знайдено, після 09.03.2011 передбачалося в усіх редакціях Закону про виконавче провадження.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справу повідомлений належним чином.

Згідно частин 2 та 3 статті 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

При викладених вище обставинах, враховуючи належне повідомлення учасників справи шляхом направлення їм повістки та оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідного повідомлення, відсутність перешкод для розгляду справи, суд вважає за можливе в силу вимог ч.ч.2,3 ст.268 КАС України розглянути справу за відсутності її учасників.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що з 01.07.2017 по 05.10.2017 на виконанні у Першому Київському відділі Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження № 51539642 по примусовому виконанню виконавчого напису № 52 від 05.02.2009, виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О., про звернення стягнення на майно: навантажувач марки ZL-50G, р.в. 2005, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_1, тип - навантажувач, реєстраційним номер НОМЕР_4.

01.07.2016 державним виконавцем Відділу винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документу ВП № 51539642, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження 01.07.2016 за вих. № 9105.

Згідно з виконавчим документом запропоновано звернути стягнення на майно, а саме навантажувач марки ZL-50G, р.в. 2005, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_1, тип - навантажувач, реєстраційним номер НОМЕР_4, що належить на підставі права власності ОСОБА_2, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сміла Черкаської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1, гуртожиток, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, виданого 28.03.2007 Одеською інспекцією Держтехнагляду.

Зазначений навантажувач, марки ZL-50G, реєстраційним номер НОМЕР_4, на підставі договору застави транспортного засобу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 02.04.2007 за р. № 3601, переданий у заставу Відкритому акціонерному товариству «Родовід Банк», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. П. Сагайдачного, 17, , невиплачена в строк заборгованість виникла за кредитним договором № 40.3/АА-015.07.2 від 02.04.2007 за період з 11.05.2007 по 04.02.2009. Загальна сума заборгованості еквівалентна 41461,05 дол. США.

04.07.2016 на підставі ст.40 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 державним виконавцем винесено постанову, якою вказаний навантажувач оголошений у розшук, копію якої направлено сторонам за вих. № 9107 від 04.07.2016. Також постановою від 04.07.2016 на підставі п.4 ч.1 ст.38, ст.39 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 виконавче провадження зупинено.

Згідно акту державного виконавця від 11.08.2016 виходом за адресою: АДРЕСА_1 - гуртожиток, боржника або його майна не було знайдено.

Крім того, на запит державного виконавця 17.08.2016 до Відділу ДВС від Територіального сервісного центру № 5141 надійшла відповідь, згідно з якою за боржником транспортні засоби не зареєстровані.

Постановою державного виконавця від 05.10.2017 на підставі п.5 ст.35 Закону України "Про виконавче провадження" поновлено виконавче провадження № 51539642. У постанові зазначено, що розшук, який здійснювався органами внутрішніх справ протягом одного року, виявився безрезультатним.

05.10.2017 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки розшук, який здійснювався органами внутрішніх справ протягом одного року, виявився безрезультатним.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначену постанову обґрунтованою, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Станом на час відкриття виконавчого провадження діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-ХІV, а з 05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ.

Згідно з пунктами 5, 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (який був чинним на час відкриття провадження) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною першою статті 27 Закону № 606-XIV визначено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону № 1404-VIII у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією.

Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Відповідно до частини першої, другої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що державним виконавцем проведено необхідні дії, спрямовані на виконання виконавчого напису нотаріуса, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, суд враховує, що виконавчим написом приватного нотаріуса визначено порядок виконання рішення, а саме: звернення стягнення на автомобіль, а тому відсутні підстави для отримання інформації про інше майно боржника, його доходи та кошти.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За обставин справи, оскаржувану постанову від 05.10.2017 ВП № 51539642 про повернення виконавчого документу стягувачу прийнято на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» та у зв'язку з невиявленням майна боржника протягом року з дня оголошення його в розшук.

Посилання позивача на п.6 ч.1 ст.40 Закону № 606-XIV, згідно якого виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними була чинною в редакції цього Закону до 04.11.2010.

Так, в редакції Закону № 606-XIV від 04.11.2010 стаття 40 регламентує оголошення розшуку, тоді як питання повернення виконавчого документу стягувачу врегульовано статтею 47.

При цьому п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-IV в редакції від 02.06.2016 (на момент відкриття виконавчого провадження - 01.07.2016) передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Тобто як на момент відкриття виконавчого провадження, так і на момент прийняття державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві, спеціальний Закон України «Про виконавче провадження» передбачав таку підставу для повернення як не виявлення огошеного у розшук ТЗ протягом одного року.

Крім того, суд не оминає увагою той факт, що за даними Територіального сервісного центру № 5141 Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України за боржником ОСОБА_2 транспортні засоби не зареєстровані, що свідчить про ймовірне вибуття з його власності заставного майна, стягнення на яке запропоновано у виконавчому написі нотаріусом, а відтак і очевидну безрезультативність розшуку цього майна для цілей звернення стягнення Банком.

З урахуванням наведеного, суд зазначає про правомірність постанови про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» та відсутність правових підстав для її скасування.

При цьому суд залишає без уваги доводи представника позивача щодо невручення та ненаправлення стягувачеві копії постанови про відкриття виконавчого провадження, копії постанови про розшук ТЗ боржника, копій інших процесуальних документів; не здійснено самостійного розшуку майна, на яке накладено стягнення, за місцем мешкання боржника, оскільки ці дії позивачем в межах даного спору не оскаржуються та не становлять його предмет. Також, з урахуванням встановлених судом обставин, вказані дії не впливають на правомірність оскаржуваної постанови державного виконавця.

В той же час суд роз'яснює позивачу, що згідно з частиною п'ятою статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Статтею 12 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред'явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Таким чином, враховуючи, що за встановлених судом обставин державний виконавець діяв в межах повноважень, у передбачений законодавством спосіб, з урахуванням всебічного дослідження всіх обставин спірних правовідносин, що мають значення для прийняття рішення, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення, адміністративний позов до задоволення не підлягає.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 268, 269, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3; ) до Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65065, Одеська область, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1; ), третя особа - ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, гуртожиток; ІПН НОМЕР_2), про визнання протиправними дій та скасування постанови відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.В. Завальнюк