Справа № 376/1705/16-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 376/1705/16-а Суддя (судді) першої інстанції: Ярошенко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О., Губської О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 10 січня 2018 року (дата складання повного тексту невідома) у справі за позовом ОСОБА_2 до сільського голови села Самгородок Сквирського району Київської області про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до сільського голови села Самгородок Сквирського району Київської області (далі - відповідач), в якому просив суд:

- зобов'язати відповідача виконати постанову Сквирського районного суду від 02.04.2014 року в повному обсязі, а саме: включити в порядок денний Самгородоцької сільської ради питання щодо надання сімї позивача земельної ділянки площею 0,16 га; включити в порядок денний сільської ради питання про надання ОСОБА_3 права на безкоштовну приватизацію присадибної ділянки 0,25 га, та прийняти позитивні рішення відповідно до вимог Земельного кодексу України;

- стягнути з сільського голови села Самгородок Сквирського району Київської області на його користь 10 000,00 грн. моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 10 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Сквирського районного суду Київської області від 02.04.2014 року, прийнятою у справі № 376/2289/13-а за позовом ОСОБА_3 до Самгородоцької сільської ради Київської області про визнання дій суб'єкта владних повноважень незаконними, визнано дії Самгородоцької сільської ради Сквирського району Київської області щодо відмови ОСОБА_3 у наданні в користування земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої по АДРЕСА_1, незаконними; скасовано рішення Самгородоцької сільської ради Сквирського району Київської області від 01.08.2013 року №01-28-06; зобов'язано Самгородоцьку сільську раду Сквирського району Київської області провести перевірку заяви ОСОБА_4 від 02.07.2013 року і прийняти рішення по суті.

Рішенням Самгородоцької сільської ради Сквирського району Київської області №08-37-06 від 12.08.2014 року, ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок орієнтовною площею 0,4400 га, з них: 0,2500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1; 0,0500 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1; 0,14 га - для ведення особистого селянського господарства в с. Самгородок, Сквирського району, Київської області, що межує з земельними ділянками ОСОБА_5, ОСОБА_6

Для примусового виконання постанови суду від 02.04.2014 року у справі №376/2289/13-а, 17.03.2015 року видано виконавчий лист.

19.04.2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Сквирського РУЮ Київської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50879306.

07.07.2016 року позивач був присутній на сесії Самгородської сільської ради Сквирського району Київської області як представник дружини за довіреністю №62 від 05.07.2016 року.

Позивач вказує, що сільський голова відмовився вести сесію при розгляді питання щодо виконання судового рішення, не включив питання щодо надання ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,16 га та безкоштовної приватизації присадибної ділянки площею 0,25 га. та вважає, що у зв'язку з цим рішення Сквирського районного суду Київської області від 02.04.2014 року у справі № 376/2289/13-а не виконане.

Посилаючись на те, що оскаржуваною бездіяльністю відповідача порушено право ОСОБА_3 на отримання земельної ділянки у власність в порядку приватизації, ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Самгородоцькою сільською радою по заяві ОСОБА_3 рішення прийняте 02.04.2014 року і позивачем не оскаржувалось. З іншою заявою до Самгородоцької сільської ради щодо надання земельних ділянок у власність чи користування ОСОБА_3 не зверталась.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Виходячи з аналізу підстав заявленого позову, колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини виникли у зв'язку з протиправними діями відповідача щодо відмови у наданні ОСОБА_3 у власність в порядку приватизації земельної ділянки.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з ч. 2 цієї статті захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Як вбачається зі змісту адміністративного позову, у позовній заяві ОСОБА_2, який є позивачем у даній справі, стверджує про порушення прав ОСОБА_3.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

У даній справі позов подано на захист прав та інтересів ОСОБА_3, проте, зазначена особа не є позивачем по справі. Натомість позивачем виступає ОСОБА_2, який при зверненні до суду не посилається на порушення своїх прав оскаржуваними діями та бездіяльністю відповідача, зазначаючи лише про порушення такими діями інтересів ОСОБА_3

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність порушення з боку відповідача прав та інтересів позивача по справа (ОСОБА_2.), що є підставою для відмови у задоволенні позову.

При цьому, колегією суддів враховано, що в матеріалах справи міститься довіреність від 05.07.2016 року, відповідно до якої ОСОБА_3 довіряє ОСОБА_2 представляти її інтереси в усіх установах без винятку від їх підпорядкування, в цивільних справах, в тому числі подавати позовні заяви.

Проте, позивачем при зверненні з даним позовом до суду від свого імені не враховано того, що при зверненні до суду як представником позивачем виступає не особа, якій видано довіреність, а довіритель, яким у спірних правовідносинах є ОСОБА_3.

Згідно з статтею 48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про що суд повідомляє третю особу. Якщо позивач згоден на його заміну іншою особою, але така особа не згодна на участь у справі, суд залишає позовну заяву без розгляду, про що постановляється відповідна ухвала. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті.

У розумінні цієї статті заміна позивача можлива лише в ході судового розгляду справи, на якій стверджуване в позовній заяві порушення прав чи інтересів ще не отримало судового розсуду у вигляді судового рішення по суті спору - в постанові, або іншому судовому рішенні.

Подібну правову позиції наведено у постанові Верховного суду України від 03 лютого 2016 року по справі № 817/4248/14.

При цьому, слід враховувати, що особа, яка залучається до участі у справі у процесуальному статусі позивача має процесуальні права та процесуальні обв'язки, визначені КАС України.

Залучення ж такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавляє таку особу можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, на стадії апеляційного розгляду справи апеляційний судом позбавлений можливості замінити позивача по справі.

З огляду на те, що судом не встановлено порушення прав позивача у спірних правовідносинах, позов задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями ст.ст. 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 10 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді О.О. Беспалов
О.А. Губська

Повний текст постанови складено 26.04.2018