Справа № П/811/1762/16
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2018 рокусправа № П/811/1762/16
головуючий суддя І інстанції - Хилько Л.І.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Іванова С.М.

судді: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2017 року у справі № П/811/1762/16 за адміністративним позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Державна архітектурно-будівельна інспекція України (далі - позивач) звернулася суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просила зобов'язати відповідача провести перебудову гаража у відповідності із будівельним паспортом № 39, виданим відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Світловодської міської райдержадміністрації 15.07.2008 року.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2017 року адміністративний позов - задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 (27500, АДРЕСА_1, ід. номер: НОМЕР_1) провести перебудову гаража у відповідності із будівельним паспортом № 39, виданим відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Світловодської міської райдержадміністрації 15.07.2008 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначену постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що будівництво гаража виконувалось відповідачем по схемі забудови, без відхилень по зовнішнім межам. Забудова гаража вужчим на 1, 35 м з відхиленням до внутрішнього двору будівлі відповідача не може вважатися суттєвим відхиленням від плану забудови, оскільки ніяким чином не впливає на сусідів.

Позивач відзив на апеляційну скаргу до суду не направив.

11 квітня 2018 року відповідачем було подано клопотання про зупинення розгляду справи № П/811/1762/16 до прийняття рішення у справі № 401/2603/17 по суті.

Разом з тим, у судовому засіданні 19.04.2018 року відповідач відмовився від вказаного клопотання, у зв'язку з чим останнє, колегією суддів апеляційного суду по суті не розглядається.

Відповідач в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Інші учасники судового процесу, в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останніх.

Заслухавши відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі направлення посадовою особою позивача було проведено позапланову перевірку дотримання відповідачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил за результатами якої складено акт від 04.12.2015 р. № 898/2015/Свр. В ході проведення перевірки встановлено факт проведення відповідачем будівельних робіт із відхиленням від схеми забудови будівельного паспорта, а саме на межі сусідньої ділянки, що є порушенням п. 3.25* ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" (а.с.12).

На підставі акту перевірки відносно відповідача складено протокол від 04.12.2015 р. № 233/2015-Свр про адміністративне правопорушення (а.с.13), а також відповідачу видано припис від 04.12.2015 р. № 221/2015-Свр про усунення виявлених порушень, яким відповідача зобов'язано до 11.01.2015 р. виконати перебудову гаража згідно плану будівельного паспорта (а.с.14).

09.12.2015 р. винесено постанову №229/2015-Свр по справі про адміністративне правопорушення, згідно якої відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.96 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с.15-16).

Штраф в сумі 510 грн. сплачено згідно квитанції від 09.12.2015 р. за № 35 (а.с.17).

Актом перевірки від 14.01.2016 року № 25/2016/Свр встановлено, що вимоги припису про усунення порушень від 04.12.2015 р. № 221/2015-Свр не виконано у зв'язку з погодними умовами. На підставі заяви ОСОБА_1 продовжено строк виконання вимог припису (а.с.66).

На підставі направлення від 10.05.2016р. № 449 посадовою особою позивача проведено позапланову перевірку дотримання відповідачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил за результатами якої складено акт від 11.05.2016 р. № 409/2016-Свр. (а.с.18-19).

Актом перевірки № 409/2016-Свр від 11.05.2016 р. встановлено, що вимоги припису про усунення порушень від 04.12.2015 року № 221/2015-Свр не виконано, у зв'язку з чим складено протокол № 88/2016-Свр від 11.05.2016 р. про адміністративне правопорушення (а.с.20), а також відповідачу видано припис від 11.05.2016 року № 122/2016-Свр про усунення виявлених порушень, яким відповідача зобов'язано до 12.06.2016 року виконати перебудову гаража згідно плану будівельного паспорта (а.с.21).

24.05.2016 р. винесено постанову № 98/2016-Свр по справі про адміністративне правопорушення, згідно якої відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.188-42 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн. (а.с.22).

В подальшому, згідно направлення від 20.07.2016 р. № 779 посадовою особою позивача проведено знову позапланову перевірку дотримання відповідачем законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил за результатами якої складено акт від 21.07.2016 р. № 703/2016-Свр. Перевіркою встановлено, що вимоги припису про усунення порушень від 04.12.2015 р. № 221/2015-Свр та від 11.05.2016 р. № 122/2016-Свр відповідачем не виконано (а.с.24-25).

Також до суду від Микільської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області надійшла письмова інформація від 20.10.2017 р. № 02-35/185/1, згідно до якої вивчивши документи, які стосуються будівництва та провівши обстеження виявлено невідповідність розміщення будівель на земельній ділянці будівельному паспорту (а.с.169).

Зобов'язання відповідача провести перебудову гаража у відповідності із будівельним паспортом № 39, виданим відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Світловодської міської райдержадміністрації 15.07.2008 року і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів оскарження припису від 04.12.2015 року № 221/2015-СВр та від 11.05.2016 року № 122/2016-СВр або їх виконання, у зв'язку з чим відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» позовні вимоги є обґрунтованими.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції було прийнято оскаржуване рішення без врахування наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 17 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року) компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законами України.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року).

Відповідно до частини четвертої статті 50 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року) громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У цій нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

У пункті 5 частини четвертої статті 50 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року) зазначено, що в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом суб'єктів владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, в яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні особи, в чітко визначених законами України випадках.

Так, згідно із частиною першою статті 38 Закону № 3038-VI у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Разом з цим, у положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься у статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначається через сукупність його основних ознак, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнаний самочинним, зокрема якщо такий об'єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частина сьома статті 376 ЦК України).

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

При цьому, за змістом статті 177 ЦК України об'єкти самочинного будівництва належать до об'єктів цивільних прав.

З урахуванням норм частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017 року), частини першої статті 15 ЦК України правом звернення до суду за захистом наділені: особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів; органи і особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що спір за позовом ДАБІ про зобов'язання провести перебудову підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов'язаний з вирішенням питання щодо речового права, а відтак його розгляд не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 року № 802/1318/15-а.

Про необхідність розгляду справ компетентним судом йдеться також в постанові Верховного Суду України від 02.12.2014 р. (реєстраційний № 42202901), який зазначив про те, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, враховуючи те, що компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин є суд цивільної юрисдикції, розгляд справи судом першої інстанції на підставі норм КАС України суперечить ст. 19 цього Кодексу, якою визначені межі юрисдикції адміністративних судів.

Частиною 1 ст. 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.315, ст.ст. 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2017 року у справі № П/811/1762/16 - скасувати.

Провадження у справі № П/811/1762/16 - закрити.

Роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1515,80 грн. (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять гривень 80 коп.).

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі у відповідності до приписів ст. ст. 328,329 КАС України.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2018 року.

Головуючий суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко