Справа № 809/381/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

24 квітня 2018 року

справа №809/381/17

адміністративне провадження №К/9901/4780/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Ханової Р. Ф.,

суддів - Пасічник С. С., Юрченко В. П.

при секретарі судового засідання Гутніченко А.М.,

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2 - за дов. від 18 червня 2016 року

від відповідача - Ковтун Н.О. - за дов. від 18 грудня 2017 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у складі судді Матуляка Я. П. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року у складі колегії суддів Попка Я. С., Обрізка І. М., Сеника Р. П. у справі № 809/381/17 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги та рішення,

У С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (далі по тексту платник податків, позивач у справі) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (далі по тексту податковий орган, відповідач у справі) про скасування податкових повідомлень-рішень від 29 серпня 2016 року за № , яким збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 132 672, 75 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 33 168 грн, № , яким застосовано штрафні санкції у сумі 510 грн, № , яким збільшено грошове зобов'язання з військового збору у сумі 7 957,95 грн, № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510 грн., а також скасування рішення податкового органу про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29 серпня 2016 року № у сумі 104 840,86 грн. та застосуванні штрафні санкції у сумі 11960,30 грн. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 29 серпня 2016 року № Ф- у сумі 104 840,86 грн., з мотивів безпідставності їх прийняття.

30 травня 2017 року постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили із правомірності спірних податкових повідомлень рішень, внаслідок доведення податковим органом безпідставного віднесення до складу витрат у 2013-2015 роках сум, не підтверджених належними і допустимими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку, що призвело до заниження розміру чистого оподатковуваного доходу за відповідні періоди, а відтак, до заниження податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску та військового збору.

1 грудня 2017 року позивачем до Вищого адміністративного суду України подано касаційну скаргу.

1 грудня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків до 29 грудня 2017 року (суддя Ю. І. Цвіркун).

28 грудня 2017 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

03 січня 2018 року ухвалою Верховного Суду матеріали касаційної скарги прийнято до провадження.

12 січня 2018 року позивач усунув недоліки касаційної скарги.

15 січня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за наслідками усунення недоліків касаційної скарги, в установлений судом строк, та витребувано з Івано-Франківського окружного адміністративного суду справу № 809/381/17.

25 лютого 2018 року справа № 809/381/17 надійшла до Верховного Суду.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення і постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Скаржник доводить порушення судами норм пункту 117.4 статті 177, пунктів 138.1, 138.2, 138.4 статті 138 Податкового кодексу України, а також статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України.

27 березня 2018 року відповідач подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу позивача, в якому він погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, просить залишити рішення цих судів без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

28 березня 2018 року позивачем до Верховного Суду подано доповнення до касаційної скарги. 16 квітня 2018 року позивачем до Верховного Суду подано ще одні доповнення до касаційної скарги. Доповнення приєднані до справи, разом з тим Суд не приймає їх з огляду подання їх за межами строку касаційного оскарження встановленого частиною першою статті 337 Кодексу адміністративного судочинства України.

Касаційний розгляд справи здійснюється у відкритому судовому засіданні відповідно до статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили.

ОСОБА_4 - зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності з 5 травня 2010 року, перебуває на загальній системі оподаткування та є платником податку на додану вартість. Код основного виду діяльності: 52.48.9 «Роздрібна торгівля іншими непродовольчими товарами, не віднесеними до інших групувань», на момент проведення перевірки перебував на обліку у Державній податковій інспекції в місті Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області.

У червні-липні 2016 року відповідачем проведено комплексну документальну планову виїзну перевірку платника податків за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт перевірки від 19 липня 2016 року №2936/09-15-13-04-09/НОМЕР_5 (далі по тексту - акт перевірки).

У період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року платник податків здійснював торгівлю залізобетонними виробами, які виготовлялися Підприємством споживчої кооперації «Прикарпаткоопбуд», згідно укладеного договору на виготовлення продукції з давальницької сировини від 1 березня 2012 року № 01-04 (містить 13 пунктів) та був наданий до перевірки.

За умовами договору платник зобов'язувався поставити матеріали для виготовлення готової продукції та сплатити витрати, пов'язані із виготовленням такої продукції, в тому числі фінансові витрати на електроенергію, газ, податкові платежі.

На замовлення позивача контрагентом Підприємством споживчої кооперації «Прикарпаткоопбуд» в 2013 році виготовлено 1674, 76 м. куб залізобетонних виробів, в 2014 році - 1137, 579 м. куб., в 2015 році - 2017,442 м. куб. залізобетонних виробів.

Висновками акта перевірки встановлено:

- неналежне ведення книги обліку доходів і витрат, в порушення пункту 6 статті 128, пунктів 176. 1 статті 176, пункту 177.2, пункту 177.3 пункту 177.4 пункту 177.10 Податкового кодексу України внаслідок чого донараховано податку на доходи фізичних осіб в розмірі 11112 грн. 96 коп. за 2013 рік, в розмірі 15 547 грн. 40 коп. за 2014 рік, в розмірі 106 012 грн. 39 коп. за 2015 рік;

- неподання відомостей податкового розрахунку форми 1-ДФ за 1-4 квартали 2015 року в порушення пункту 51.1 статті 51, підпункту 176. 2 статті 176 Податкового кодексу України;

- порушення пункту 2 частини 1 статті 7, частини 11 статті 8, статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого донараховано єдиного внеску в сумі 29 524 грн. 20 коп. за 2013 рік, в сумі 35 389 грн. 50 коп. за 2014 рік, в сумі 39 927 грн. 16 коп. за 2015 рік.

- порушення підпункту 1.2, підпункту 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України.

Висновок податкового органу щодо встановлених податкових правопорушень, покладених в основу спірних податкових повідомлень-рішень, обґрунтований тим, що до перевірки не надано всі первинні документи на підтвердження розміру доходів у 2013-2015 роках. При формуванні витрат до їх складу включено вартість всіх списаних матеріалів, а не вартість матеріалів, пов'язаних з одержанням доходу, безпідставного включення до витрат 2013 року матеріальної допомоги в сумі 1000 грн., завищення банківських витрат, завищення вартості послуг по виготовленню залізобетонних виробів за 2015 рік, та інші витрати без підтвердження належними первинними документами використання товару у господарській діяльності та оплати.

29 серпня 2016 року податковим органом на підставі акта перевірки від 19 липня 2016 року №2936/09-15-13-04-09/НОМЕР_5 та згідно підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України відповідно прийнято спірні податкові повідомлення-рішення.

Щодо доводів касаційної скарги.

Касаційна скарга позивача підлягає перегляду в межах доводів та вимог відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій щодо непідтвердження первинними документами бухгалтерського та податкового обліку розміру витрат за 2013-2015 роки і, відповідно, протиправне завищення сум чистого оподаткованого доходу за цей період.

Податковим повідомленням-рішенням № за порушення пунктів 177.2, 177.3, 177.4, 177.10 статті 177 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 132 672 грн. 75 коп. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 33 168 грн. 19 коп. на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Склад податкового правопорушення, передбаченого пунктами 177.2, 177.3, 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, доводиться податковим органом на підставі того, що позивачем завищено дохід за 2013 рік на суму 238 296 грн. 53 коп., за 2014 рік занижено на суму 19 395 грн. за 2015 рік занижено на суму 286 334 грн. 90 коп., крім того, завищено суму витрат за 2013 рік в розмірі 312 381 грн. 92 коп., за 2014 рік завищено на суму 82 592 грн. 2 коп., за 2015 рік завищено на 244 195 грн. 15 коп.

За змістом пунктів 177.2, 177.3 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) передбачено, що об'єктом оподаткування податком на доходи, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Положеннями пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України визначено перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів.

Однією з форм підтвердження витрат, відповідно до пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, є Книга обліку доходів і витрат, а також підтверджуючі документи щодо походження товару.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій висновувалися з того, що відповідачем доведено факт наявності складу правопорушення, передбаченого пунктами 177.2, 177.3, 177.4, 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, а саме непідтверджено розмір витрат первинними документами, наданими платником податків під час проведення перевірки, відтак встановлено правомірність податкового повідомлення-рішення № , яким збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 132 672, 75 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 33 168 грн.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо правомірності віднесення будь-яких витрат до складу витрат фізичної особи-підприємця, що враховуються з метою обчислення розміру чистого оподаткованого доходу суб'єкта господарювання лише за умови здійснення таких витрат в межах своєї господарської діяльності. При цьому господарські операції, внаслідок яких понесено витрати, мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського і податкового обліку, що відображають реальність таких операцій.

Разом з тим, поза дослідженням судів першої та апеляційної інстанцій залишилися обставини щодо того чи є понесені позивачем витрати у межах спірного податкового періоду, пов'язаними із його господарською діяльністю в розумінні пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, за якою здійснюється оподаткування доходів, отриманих фізичною особо-підприємцем від провадження господарської діяльності. Верховний Суд також вказує на необхідність дослідження наявності або відсутності тих витрат підприємця, які не включаються до їх складу відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України.

Частина третя статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Недослідження зібраних у справі доказів, невідповідність висновків судів попередніх інстанцій обставинам справи, є порушенням ними норм процесуального права та підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року у справі № 809/381/17 скасувати.

Справу № 809/381/17 направити до Івано-Франківського окружного адміністративного суду на новий судовий розгляд.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: С.С. Пасічник

В.П. Юрченко