Справа № 815/209/18
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/209/18
У Х В А Л А

20 квітня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

за участі секретаря Сердюк І.С.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо прийняття позовної заяви (уточненої) в частині вимоги щодо встановлення відсутності компетенції Інституту археології Національної академії наук України в особі директора ОСОБА_3 щодо направлення запитів, відправлення та інших дій в інтересах Тимчасової кваліфікаційної ради з питань видачі кваліфікаційних документів (Відкритих листів),-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_4 до Тимчасової Кваліфікаційної ради з питань видачі кваліфікаційних документів (Відкритих листів) про визнання Рішення Тимчасової Кваліфікаційної ради з питань видачі кваліфікаційних документів (Відкритих листів) від 01.06.2017 року про Відмову у видачі кваліфікаційного документа протиправним та скасування рішення.

В судовому засіданні 26.03.2018 року позовна заява (уточнена) в частині вимоги щодо встановлення відсутності компетенції Інституту археології Національної академії наук України в особі директора ОСОБА_3 щодо направлення запитів, відправлення та інших дій в інтересах Тимчасової кваліфікаційної ради з питань видачі кваліфікаційних документів (Відкритих листів) залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

05.04.2018 року за вхід. №ЕП/1975/18 на електронну адресу суду надійшла заява про виправлення недоліків.

В судовому засіданні 20.04.2018 року представник позивача підтримав заяву про виправлення недоліків, яка вмотивована наступним.

Щодо статусу Інституту археології Національної академії наук України.

Статус та повноваження Інституту археології НАН України регламентовані статтею 12 закону України «Про охорону археологічної спадщини», а саме: Інститут археології Національної академії наук України є державною науковою установою у сфері дослідження археологічної спадщини, що відповідно до законодавства: організує і здійснює наукові та науково-рятувальні дослідження археологічних об'єктів; координує наукові дослідження, що здійснюються на території України науковими установами та організаціями незалежно від їх підпорядкування та форми власності; розробляє, затверджує та впроваджує наукові методики дослідження археологічної спадщини; здійснює наукову археологічну експертизу програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт, виконання яких може негативно позначитися на стані об'єктів археологічної спадщини, їх територій та зон охорони; веде науковий архів звітів про археологічні дослідження; здійснює наукову експертизу результатів дослідження археологічної спадщини; формує кваліфікаційну раду з питань видачі кваліфікаційних документів (відкритих листів).

В межах повноважень, Інститут археології НАН України вчиняв дії, які спричинили порушення прав позивача шляхом врахування листа, який був надісланий на адресу директора Інститут археології НАН України при прийнятті спірного рішення.

Таким чином, Інститут археології НАН України може бути залучений до участі у справі в якості співвідповідача як субєкт владних повноважень.

Щодо позовних вимог, які заявлені до Інституту археології НАН України.

Згідно з текстом уточненої позовної заяви від 22.03.2018 року, позивачем заявлено вимогу: «встановити відсутність компетенції Інститут археології НАН України щодо направлення запитів, відправлення та отримання кореспонденції в інтересах Тимчасової кваліфікаційної ради з питань видачі кваліфікаційних документів (Відкритих листів)».

Статтею 5 КАСУ встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень.

При поданні уточненої позовної заяви позивач реалізував власне право на судовий захист, що гарантоване йому і ст.55 Конституції України.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення заяви про усунення недоліків та прийняття уточненої позовної заяви від 22.03.2018 року в частині позовних вимог: «встановити відсутність компетенції Інститут археології НАН України щодо направлення запитів, відправлення та отримання кореспонденції в інтересах Тимчасової кваліфікаційної ради з питань видачі кваліфікаційних документів (Відкритих листів)».

Разом з цим, окремо звернув увагу на те, що заява про усунення недоліків є фактично апеляційною скаргою на ухвалу суду про залишення уточненою позовної заяви без руху в частині вимог, що є неприпустимим, оскільки така ухвала оскарженню не підлягає.

Розглядаючи заяву представника позивача про усунення недоліків вхід.№ЕП/1975/18 від 05.04.2018 року суд виходить з наступного.

Статтею 5 КАСУ (в редакції від 15.12.2017р.) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень;

3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

В свою чергу, статтею 19 КАСУ визначені справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, зокрема, це спори між субєктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Позивачем в даній справі є фізична особа ОСОБА_4, що унеможливлює розгляд позовної вимоги між фізичною особою та субєктом владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції.

Стаття 6 КАСУ встановлює, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Плахтєєв та Плахтєєва Проти України» зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак, це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачена законом предметна юрисдикція, яка знайшла своє відображення у ст.19 КАСУ.

Разом з цим, суд звертає увагу представника позивача, що у разі наявності у нього підстав вважати дії директора Інституту археології НАН України протиправними, він має можливість, за умови дотримання процесуальних приписів КАСУ, звернутися до суду щодо таких дій для надання правової оцінки їм судом.

Європейський суд у п. 1 ст. 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальний виклад кожного аргументу. Межі цього обовязку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, повязані з законодавством, традиціями, юридичними висновками, формулюванням рішень, що існують у державах-учасницях. Таким чином, питання про те, чи виконав суд свій обовязок щодо подання обґрунтування, що вбачається зі ст. 6 Конвенції, може бути зясовано тільки з огляду на конкретні обставини справи.

В пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15.11.2007 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994р.). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» від 13.05.1980р.)

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 47, 243, 256, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву (уточнену) за вхід. № ЕП/1787/18 в частині вимоги щодо встановлення відсутності компетенції Інституту археології Національної академії наук України в особі директора ОСОБА_3 щодо направлення запитів, відправлення та інших дій в інтересах Тимчасової кваліфікаційної ради з питань видачі кваліфікаційних документів (Відкритих листів) повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 295 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Потоцька Н.В.