Справа № 826/14611/17
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 травня 2018 року № 826/14611/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянув у порядку письмового провадження справу

за позовомОСОБА_1
до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києв
провизнання дій протиправними, скасування постанов

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просить, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог:

1. Визнати дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бабкової Тетяни Ігорівни протиправними.

2. Постанову головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бабкової Тетяни Ігорівни від 21.03.2017 р. про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2, реєстраційний номер виконавчого провадження 53604404, скасувати як незаконну.

3. Постанову головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бабкової Тетяни Ігорівни від 21.03.2017 р. про відкриття виконавчого провадження реєстраційний номер 53604404, скасувати як незаконну.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 30.11.2017 р. відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд справи.

Позовні вимоги мотивовані протиправними діями відповідача щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на квартиру, що перебуває у власності позивача.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. До суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. На вимогу суду відповідачем надано копії матеріалів виконавчого провадження, в якому винесено оскаржувані постанови.

В судовому засіданні судом ухвалено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою головного державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бабковою Тетяною Ігорівною 21.03.2017 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53604404.

Підставою для відкриття виконавчого провадження ВП № 53604404 стала постанова № 288399 від 08.12.2016 р. УПП у м.Києві про стягнення з ОСОБА_1 510 гривень штрафу.

Постановою головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бабковою Тетяною Ігорівною при примусовому виконанні постанови № 288399, виданої 08.12.2016 р. УПП у м.Києві накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач, вважаючи дії та рішення прийняті державним виконавцем протиправними, звернувся до суду із позовом щодо захисту своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (надалі - Закон N 606-XIV), в редакції чинній на час звернення позивача до суду.

З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні ст. 6 Закону № 606-ХІV зобов'язано державного виконавця використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону N 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення;.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (ч. 5 цієї статті).

Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону N 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч 9 цієї статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону N 606-XIV копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до пункту 5 п'ятого частини 3 статті 11 Закону N 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Право державного виконавця за заявою стягувача накласти арешт на майно (крім коштів) боржника з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення при відкритті виконавчого провадження також передбачено частиною 2 статті 25 Закону N 606-XIV.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону № 606-ХІV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для винесення оскаржуваних постанов стала постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 288399 від 08.12.2017 р., винесена інспектором УПП Арішиним Ігорем Володимировичем відносно ОСОБА_1, яким до останнього було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Відповідно до ст. 299 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі- КУпАП) постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 3001 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.12.2016 р. позивачем було сплачено штраф згідно постанови АР № 288399 від 08.12.2016 р. в сумі 255,00 грн., згідно із квитанцією № 24 ГУ Ощадбанку по м.Києву та Київській області ТВБВ 10026/015 РМ-1503, тобто в день винесення постанови на підставі якої було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.03.2017 р. ВП № 53604404 та постанову про арешт майна боржника від 21.03.2017 р. ВП № 53604404.

Відповідно до ч. 1 ст. 300 1 КУпАП у разі сплати фізичною або юридичною особою п'ятдесяти відсотків розміру штрафу протягом п'яти банківських днів з дня вручення постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, така постанова вважається виконаною.

Таким чином, враховуючи, що позивачем в день винесення постанови про накладення адміністративного стягнення було її виконано, що підтверджується матеріалами справи, відповідно остання вважається виконаною, а тому підстави для її примусового виконання відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бабкової Тетяни Ігорівни щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.03.2017 р. ВП № 53604404 та постанови про арешт майна боржника від 21.03.2017 р. ВП №5 3604404 суд визнає протиправними.

Разом з тим, судом ухвалою від 30.11.2017 р. витребувано від Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 53604404.

На вимогу суду вказані матеріали було надано відповідачем.

Судом встановлено, що 13.04.2017 р. головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бабковою Тетяною Ігорівною було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 53604404. Головним державним виконавцем було встановлено, що згідно квитанції № 24 від 08.12.2016 р. штраф сплачено у добровільному порядку, а тому, з урахуванням вимог п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження з примусового виконання постанови № 288399, виданої 08.12.2016 р. УПП у м.Києві підлягає закінченню. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Таким чином, оскільки оскаржувані постанови були скасовані, слід дійти висновку, що права позивача є відновленими, а позовні вимоги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.03.2017 р. ВП № 53604404 та постанови про арешт майна боржника від 21.03.2017 р. ВП № 53604404 є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, оцінивши докази, які є у справі, та пояснення представника позивача за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бабкової Тетяни Ігорівни щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.03.2017 р. ВП №53604404 та постанови про арешт майна боржника від 21.03.2017 р. ВП №53604404.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати в сумі 704,80 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (03022, м.Київ, вул. Ломоносова, 22/15, ).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко