Справа № 802/1830/16-а
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2018 року

Київ

справа №802/1830/16-а

адміністративне провадження №К/9901/23048/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шарапи В.М.,

суддів: Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - Управління поліції) на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року у складі судді Бошкової Ю.М. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у складі колегії суддів: Ватаманюка Р.В. (головуючий), суддів Сторчака В.Ю., Мельник-Томенко Ж.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління поліції, Атестаційної комісії № 10 Управління поліції про визнання протиправним і скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення атестаційної комісії № 10 Управління поліції від 19 серпня 2016 року, що оформлене протоколом № 15.00025233.0035973;

визнати протиправним та скасувати наказ Управління поліції від 7 вересня 2016 року № 160 о/с щодо звільнення позивача зі служби в поліції;

поновити на посаді та стягнути заробітну плату час вимушеного прогулу.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 13 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував рішення атестаційної комісії № 10 Управління поліції від 19 серпня 2016 року що оформлене протоколом № 15.00025233.0035973, визнав незаконним та скасував наказ Управління поліції від 7 вересня 2016 року № 160 о/с та поновив старшого сержанта поліції ОСОБА_2 на посаді поліцейського батальйону поліції особливого призначення Управління поліції з 8 вересня 2016 року та стягнув з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 8 вересня 2016 року по 13 грудня 2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили із того, що атестування позивача проведене за відсутності для цього підстав, а також не відповідає меті та завданням атестування поліцейських і суперечить вимогам Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII). Суди зазначили, що рішення атестаційної комісії, яке оформлено протоколом від 19 серпня 2016 року № 15.00025233.0035973, прийняте без повного та всебічного вивчення документів особової справи позивача, аналізу повноти виконання позивачем функціональних обов'язків, показників службової діяльності, наявності заохочень та відсутності діючих дисциплінарних стягнень, тому суди дійшли висновку про протиправність вищезазначеного рішення та, як наслідок, обґрунтованість заявлених вимог.

Не погоджуючись із ухваленими у справі рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Управління поліції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені рішення судів скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. На обґрунтування скарги зазначає, що судами порушені норми матеріального права, зокрема, частина перша та четверта статті 57 Закону № 580-VIII та пункт 5 Розділу І та підпункт 2 пункту 3 Розділу ІІ Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17 листопада 2015 року № 1465 (далі - Інструкція № 1465). Крім того, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій фактично надали оцінку підставам прийняття рішення атестаційною комісією і таким чином перебрали на себе дискреційні повноваження останньої, прийнявши рішення про відповідність позивача займаній посаді.

Позивач заперечень на касаційну скаргу не надав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 23 лютого 2005 року по 6 листопада 2015 року позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ.

7 листопада 2015 року наказом начальника ГУНП у Вінницькій області №2 о/с ОСОБА_2 призначено на посаду поліцейського батальйону поліції особливого призначення Управління поліції та присвоєно спеціальне звання старший сержант поліції.

7 вересня 2016 року наказом начальника Управління поліції № 160 о/с ОСОБА_2, звільнено зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону № 580-VIII. Підставою звільнення стало рішення атестаційної комісії №10 від 19 серпня 2016 року що оформлене протоколом № 15.00025233.0035973.

Перевіривши доводи та вимоги касаційної скарги, а також правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень і ухвалення нового судового рішення, визначені статтею 351 КАС України, відсутні.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

7 листопада 2015 року набрав чинності Закон №580-VIII.

Згідно з пунктом 9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з приводу того, що наведена норма Закону № 580-VIII не передбачає проведення атестування як вимогу для прийняття на службу в поліції працівників міліції, які виявили таке бажання.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 57 Закону № 580-VIII, атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Таким чином, висновок судів попередніх інстанції щодо можливості проведення атестування поліцейських лише з підстав, наведених у частині другій статті 57 Закону № 580-VIII, є обґрунтованим і таким, що відповідає нормам законодавства.

Передбачені даною нормою повноваження керівника поліції та/або керівників органів (закладів, установ) поліції приймати рішення про проведення атестування поліцейських також повинно здійснюватись виключно з підстав і з метою, визначених частиною другою статті 57 Закону № 580-VIII.

Пунктом 15 Розділу IV Інструкції №1465 визначено, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків:

1)займаній посаді відповідає;

2)займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду;

3)займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність;

4)займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Пунктом 16 Розділу IV Інструкції № 1465 встановлено, що атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6)наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Пунктом 20 розділу IV Інструкції № 1465 передбачено, що усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення.

Судами попередніх інстанцій, на основі досліджених під час судового розгляду доказів, встановлено, що атестаційна комісія не провела всебічного вивчення документів особової справи позивача, не аналізувала повноти виконання ним функціональних обов'язків (посадових інструкцій), показників службової діяльності, рівня теоретичних знань та професійних якостей, не врахувала наявність заохочень та дисциплінарних стягнень.

Колегія суддів касаційного суду приходить до висновку, що на підставі встановлених фактичних обставин справи, суди попередніх інстанції правильно застосували наведені норми матеріального права та дійшли вірних висновків про те, що оскаржуване рішення атестаційної комісії не містить висновків щодо обставин, передбачених пунктом 16 Розділу IV Інструкції № 1465, та факту відповідності поліцейського вимогам, що пред'являються до нього як до особи, яка перебуває на відповідній посаді, а тому, є необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.

Твердження скаржника стосовно того, що суди попередніх інстанцій перебрали на себе повноваження атестаційної комісії та прийняли рішення, прийняття якого належить до її виключних повноважень, суд касаційної інстанції не бере до уваги. Так, норми Закону № 580-VIII та Інструкції № 1465 наділяють повноваження приймати рішення за наслідками атестації поліцейських лише атестаційні комісії. Разом з тим, атестаційна комісія повинна мотивувати своє рішення (висновок). Зважаючи на те, що пункт 3 частини третьої статті 2 КАС України (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних відносин) передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, то суди в наведеній категорії справ мають право і зобов'язані перевіряти обґрунтованість оскаржуваного рішення (висновку) атестаційної комісії. Це узгоджується з передбаченим пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року правом особи на доступ до суду, що, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із "повною юрисдикцією", тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів, встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті. За загальним правилом, суди повинні утримуватися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак, все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору.

Зважаючи на незаконність проведення атестації позивача та безпідставність рішення відповідача-1, а також те, що під час проведення атестування відносно позивача атестаційною комісією порушені принципи об'єктивності, обґрунтованості, комплексності атестування працівників поліції, суд приходить до висновку, що звільнення позивача через службову невідповідність за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII відбулось незаконно, у зв'язку з чим наказ Управління поліції від 7 вересня 2016 року № 160 о/с щодо звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (через службову невідповідність) є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на наведене, касаційна скарга Головного управління Національної поліції у Вінницькій області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року - залишенню без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 350, 355-356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Атестаційної комісії № 10 Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним і скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

...........................

...........................

...........................

В.М. Шарапа

В.М. Бевзенко

Н.А. Данилевич,

Судді Верховного Суду