Справа № 826/7342/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2018 року

Київ

справа №826/7342/14

адміністративне провадження №К/9901/13005/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

за участі:

секретаря судового засідання Носенко Л.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Сердюк О.О., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 5 квітня 2016 року у справі № 826/7342/14 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі - ГУ МВС), третя особа - Бориспільський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі - Відділ ГУ МВС), про визнання протиправними та скасування наказів, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУ МВС, у якому, з урахуванням зміни позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 1 квітня 2010 року № 242 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України;

- визнати протиправним і скасувати наказ ГУ МВС від 19 квітня 2010 року № 229 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України;

- зобов'язати відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді - заступника начальника міського відділу - начальника кримінальної міліції Відділу ГУ МВС та зарахувати трудовий стаж з 21 квітня 2010 року.

Суди попередніх інстанцій встановили, що наказом ГУ МВС від 1 квітня 2010 року № 242 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ОВС області» за порушення службової дисципліни, вимог статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, яке виявилось у торгівлі особливо небезпечними наркотичними засобами, вступі у неділові стосунки з цивільними особами з метою отримання грошової винагороди, зокрема, заступника начальника міського відділу - начальника кримінальної міліції Бориспільського міського відділу (з обслуговування міста Борисполя та Бориспільського району) ГУ МВС України в Київській області капітана міліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за статтею 64 пункту «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).

Підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стали висновки службового розслідування.

Перевіркою встановлено, що 11 березня 2010 року до Головного управління з Прокуратури м. Києва надійшла інформація про порушення кримінальної справи № 50-5761 за ознаками складу злочину, передбаченого частиною третьою статті 364 та частиною другою статті 307 КК України щодо заступника начальника міського відділу - начальника кримінальної міліції Бориспільського МВ (з обслуговування м. Борисполя та Бориспільського району) ГУ МВС України в Київській області капітана міліції ОСОБА_1

У ході службового розслідування встановлено, що 9 березня 2010 року до слідчого відділу прокуратури м. Києва із ГУБКОЗ СБ України надійшли матеріали перевірки за заявою громадянки ОСОБА_4 про неправомірні дії відносно неї з боку ОСОБА_1, яка стала приводом для порушення кримінальної справи.

Як вбачається зі спецповідомлення ГУ МВС України від 11 березня 2010 року № 3/8, надісланого начальникові ДКЗ МВС України генерал-майору міліції Криволапчуку В.О., позивач був затриманий в порядку статті 115 КПК України та утримувався в ІТТ ГУМВ України в м. Києві.

Постановою слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури м. Києва радника юстиції Григорів В.Б. від 9 березня 2010 року порушено кримінальну справу № 50-5749 щодо ОСОБА_1 за ознаками складу злочинів, передбачених частиною третьою статті 364 та частиною другою статті 307 КК України.

Наказом відповідача від 19 квітня 2010 року №229 о/с «По особовому складу» позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас за статтею 64 пункту «є» (за порушення дисципліни) Положення капітана міліції ОСОБА_1, заступника начальника - начальника кримінальної міліції Бориспільського міського відділу (з обслуговування міста Борисполя та Бориспільського району), з 21 квітня 2010 року.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 15 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив повністю.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку про правомірність прийнятих наказів про звільнення, оскільки ОСОБА_1 не дотримався прийнятої ним Присяги працівника органів внутрішніх справ та допустив порушення службової дисципліни, яке виявилося у торгівлі особливо небезпечними наркотичними засобами, вступі у неділові стосунки з цивільними особами з метою отримання грошової винагороди. При цьому, суд зазначив, що відсутність обвинувального вироку, який набрав законної сили, автоматично не виключає наявності в цьому діянні дисциплінарного правопорушення, в тому числі і проступку.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 10 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасував, позов ОСОБА_1 задовольнив:

- визнав протиправним та скасував наказ відповідача від 1 квітня 2010 року № 242 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України;

- визнав протиправним і скасував наказ ГУ МВС від 19 квітня 2010 року № 229 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України;

- зобов'язав відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді - заступника начальника міського відділу - начальника кримінальної міліції Відділу ГУ МВС та зарахувати трудовий стаж з 21 квітня 2010 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що обставини вчинення позивачем злочину, які фактично стали підставою для висновку відповідача про порушення позивачем дисципліни, видачі спірних наказів та звільнення позивача з роботи за пунктом «є» статті 64 Положення, у зв'язку з порушенням дисципліни, спростовуються такими, що набрали законної сили судовими рішеннями - вироком Деснянського районного суду міста Києва від 7 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 4 листопада 2015 року, відповідно до яких ОСОБА_1 визнано не винним в пред'явленому обвинуваченні та виправдано у зв'язку з недоведеністю його участі у злочині.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 5 квітня 2016 року рішення суду апеляційної інстанції скасував, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2015 року залишив у силі, погодившись із мотивами останнього.

Не погоджуючись із рішенням суду касаційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), у якій просить скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 5 квітня 2016 року та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2015 року, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

На обґрунтування наведених у заяві доводів ОСОБА_1 додав копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 8 та 23 жовтня 2014 року (№№ К/800/51282/14, К/800/ 31132/14 відповідно), які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Заслухавши позивача, його представника та представника ГУ МВС, перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

В ухвалі від 5 квітня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, Вищий адміністративний суд України погодився із висновком суду першої інстанції про правомірність дій ГУ МВС щодо прийняття оспорюваних наказів від 1 та 19 квітня 2010 року (№№ 242, 229 о/с відповідно), оскільки службове розслідування та накладення дисциплінарного стягнення були проведені за фактом вчинення позивачем проступку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, а застосоване дисциплінарне стягнення відповідає характеру та тяжкості вчиненого позивачем порушення та є несумісними з подальшим проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Натомість, в ухвалі від 23 жовтня 2014 року, наданій заявником як приклад неоднакового правозастосування, суд касаційної інстанції у подібних правовідносинах дійшов протилежного висновку, а саме про протиправність оскаржуваних наказів про звільнення, оскільки встановлення службовим розслідуванням «надзвичайної події» - затримання позивача за підозрою у вчиненні злочину, покази особи про отримання незаконної винагороди, вилучення під час обшуку в гаражі наркотичних речовин, сильнодіючих медичних препаратів, суміші для куріння та прекурсорів, обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - не є свідченням вчинення позивачем дисциплінарного проступку в розумінні Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 червня 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут). В даному випадку йдеться про підозру у вчиненні позивачем кримінального правопорушення, що є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі набрання законної сили обвинувальним вироком суду, а наявність останнього є окремою підставою для звільнення працівника міліції.

Аналіз наведених рішень суду касаційної інстанції дає підстави для висновку про неоднакове застосування Вищим адміністративним судом України положень частини шостої статті 21 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» (чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 565-ХІІ) та Дисциплінарного статуту.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, Верховний Суд України виходить із такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дисциплінарний статут визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до частини першою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (стаття 2 цього Статуту).

Згідно зі статтею 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Водночас, статтею 67 Положення визначено іншу підставу до звільнення зі служби. Так, особи рядового і начальницького складу, засуджені за вчинення злочину (в тому числі і без позбавлення спеціального звання), підлягають звільненню зі служби в органах внутрішніх справ після вступу в законну силу вироку суду.

При цьому, відповідно до частини шостої статті 21 Закону № 565-ХІІ звільнення працівника міліції зі служби у зв'язку з обвинуваченням у вчиненні злочину допускається тільки після набуття обвинувальним вироком законної сили.

Фактично матеріали службового розслідування містять лише копії з матеріалів кримінальної справи, а подією з якою органи внутрішніх справ пов'язують застосування дисциплінарного стягнення, визнано: вступ у неділові стосунки та незаконний збут наркотичних засобів, що не є ознаками дисциплінарного проступку в розумінні Дисциплінарного статуту, а є ознаками злочину. Відповідно, підставою для звільнення особи зі служби. Лише після набрання обвинувальним вироком законної сили, згідно з яким особу рядового або начальницького складу притягнуто до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, орган внутрішніх справ має право звільнити працівника із лав його органів.

Апеляційним судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 4 листопада 2015 року набув чинності вирок Деснянського районного суду міста Києва від 7 травня 2015 року (залишений без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 4 листопада 2015 року), відповідно до якого ОСОБА_1 визнано не винним в пред'явленому обвинуваченні та виправдано у зв'язку з недоведеністю його участі у злочині.

Крім того, колегія суддів зазначає, що порядок накладання дисциплінарних стягнень передбачений статтею 14 Дисциплінарного статуту.

Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. Крім того, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Отже, передумовою для застосування до особи дисциплінарного стягнення є проведення ретельного службового розслідування, під час та після якого орган внутрішніх справ зобов'язаний дотримуватися комплексу дій, передбачених у вищезазначеній статті Дисциплінарного статуту. При цьому, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідач, обираючи вид дисциплінарного стягнення як звільнення позивача з органів внутрішніх справ, не з'ясував всіх обставин доцільності застосування такого стягнення: наявність заохочень або стягнень, застосованих відносно позивача, не відібрав відповідних пояснень у ОСОБА_1 та не ознайомив останнього з висновками службового розслідування.

З огляду на викладене висновок Вищого адміністративного суду України у справі, що розглядається, щодо правомірності прийнятих наказів відповідача ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, тому на підставі підпункту «б» пункту 2 частини другої статті 243 КАС ухвала Вищого адміністративного суду України від 5 квітня 2016 року та постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2015 року підлягають скасуванню, а постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року - залишенню в силі.

Керуючись пунктом 1 частини першої Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (зі змінами, внесеними Закон № 2147-VIII), статтями 241- 243 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до внесення змін Законом № 2147-VIII), Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 5 квітня 2016 року у справі № 826/7342/14 задовольнити.

Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 5 квітня 2016 року та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2015 року скасувати.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та не оскаржується.

Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець

Повний текс постанови виготовлено 27 квітня 2018 року.