Справа № 813/1123/18
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№813/1123/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною відмови та зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу у звязку з установленням ІІІ групи інвалідності;

- зобовязати відповідача призначити і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у звязку з установленням ІІІ групи інвалідності в 70-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому буде прийнято рішення про виплату.

Посилається на те, що у період з 24.09.1996 року по 29.02.2016 року проходив службу в поліції, звільнений через хворобу. В серпні 2016 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, причиною якої є захворювання, повязане із захистом Батьківщини. 01.02.2018 року позивач звернувся до відповідача із запитом про стан виплати одноразової грошової допомоги, однак зі змісту листа-відповіді від 13.02.2018 року дізнався про відмову у виплаті такої. Підставою для відмови слугувало те, що наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року №4 «Про затвердження порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» не визначені випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, який втратив працездатність внаслідок захворювання, повязаного із захистом Батьківщини. Вважаючи відмову протиправною та такою, що порушує права, свободи та інтереси позивача, останній звернувся до суду за їх захистом. Просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді від 26.03.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням клопотання позивача. Копію вказаної ухвали вручено відповідачу 30.03.2018 року, однак, станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

При цьому, суд враховує, що згідно ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

У період з 24.09.1996 року по 29.02.2016 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, звідки був звільнений за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» /через хворобу/. День звільнення 29.02.2016 року, остання займана посада інспектор чергового батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Згідно свідоцтва про хворобу №23 від 18.02.2016 року, складеного Військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Львівській області», позивач неодноразово мав захворювання, повязані з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ, а також із захистом Батьківщини.

Відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 08.02.2017 року №173/34/01-2017, виданої батальйоном поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції у Львівській області, в період з 01.05.2014 року до 05.06.2014 року та з 23.01.2015 року до 21.02.2015 року позивач перебував у службовому відрядженні для виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом», та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції, зокрема в Донецькій області.

Згідно виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 12 ААА №352320 від 25.08.2016 року та довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 12 ААА №383225 від 02.08.2017 року, позивачу з 09.08.2016 року встановлено IIІ групу інвалідності. Причина інвалідності захворювання, повязане із захистом Батьківщини.

Як зазначено у позовній заяві, в серпні 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою (рапортом) про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у звязку з установленням інвалідності. Однак відповідь на таку заяву (рапорт) на адресу позивача не надходила.

В подальшому, з метою отримання інформації про стан виплати одноразової грошової допомоги, адвокат позивача ОСОБА_2 звернувся до відповідача з адвокатським запитом від 01.02.2018 року, з листа-відповіді від 13.02.2018 року №М-9/Аз/05/17-2018 на який та доданих до нього документів, зокрема Витягу з протоколу від 05.09.2017 року №7, позивач дізнався про відмову у виплаті такої. Підстава: у звязку з тим, що наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року №4 «Про затвердження порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» не визначені випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, який втратив працездатність внаслідок захворювання, повязаного із захистом Батьківщини.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що на переконання позивача він має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, проте відповідачем відмовлено у призначенні такої. Вважаючи у звязку із цим свої права порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII, який набрав чинності 07.11.2015 року.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.97 цього Закону, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі, серед іншого: 4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті. Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з підп.в) п.4 ст.99 Закону України «Про Національну поліцію», розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: 4) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності: в) III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

За правилами ч.ч.1, 6 ст.100 Закону України «Про Національну поліцію», визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров'я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Відповідно до ст.ст.97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та з метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року №4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі Порядок №4).

У підп.4 п.4 розділу І Порядку №4 визначені випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, зокрема: 4) пов'язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.

Відповідно до підп.2 п.1 розділу ІІ Порядку №4, днем виникнення права на отримання ОГД є: 2) у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги визначені розділами ІІІ, IV Порядку №4.

В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх субєктами, суд вважає, що позивач відповідає визначеним у Порядку №4 критеріям та є таким, що має право на отримання одноразової грошової допомоги.

Згідно виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 12 ААА №352320 від 25.08.2016 року та довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 12 ААА №383225 від 02.08.2017 року, позивачу з 09.08.2016 року встановлено IIІ групу інвалідності в результаті захворювання, повязаного із захистом Батьківщини, тобто після звільнення останнього з органів Національній поліції та у період, коли діяв Закон України «Про Національну поліцію».

Разом з тим, суд враховує, що факт визначення інвалідності відбувся протягом шести місяців після звільнення позивача з поліції внаслідок причин, зазначених у п.4 ч.2 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому, підстав, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, суд не встановив.

А тому, суд приходить висновку, що висновок відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу від 05.09.2017 року на тій підставі, що Порядком №4 не визначені випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, який втратив працездатність внаслідок захворювання, повязаного із захистом Батьківщини, не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості та пропорційності, визначеним ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак порушує права, свободи та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування такого рішення.

За змістом п.3 розділу І цього Порядку, поліцейський вважається таким, що виконує службові обов'язки, якщо він забезпечує виконання основних завдань та повноважень поліції, визначених Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), у тому числі під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або виконував основні завдання та повноваження міліції, що були визначені Законом України «Про міліцію».

Вказаним положенням та долученими до матеріалів справи належними, допустимими та достатніми доказами спростовуються аргументи відповідача про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги.

Втім, з огляду на відсутність у матеріалах справи пакета документів, з якими позивач звертався до відповідача для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, суд вважає необґрунтованою та безпідставною вимогу позивача про зобовязання Головного управління Національної поліції у Львівській області призначити і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у звязку з установленням ІІІ групи інвалідності в 70-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплат, оскільки цьому передує певний алгоритм дій, визначений у розділі IV Порядку №4. Більше того, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не повинен втручатись у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб'єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача та забезпечення реального виконання рішення суду, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача повторно розглянути заяву (рапорт) позивача про виплату одноразової грошової допомоги у звязку з установленням інвалідності, на підставі п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку № 4, у розмірі, передбаченому ст.99 Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому, при повторному розгляді заяви (рапорта) відповідачем в обовязковому порядку повинні бути враховані висновки цього судового рішення, зокрема щодо підстав скасування оскаржуваної відмови.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

На підставі досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Щодо судових витрат, то питання щодо їх розподілу суд не вирішує, оскільки позивач, відповідно до п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору і такий ним не сплачувався.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291, 382, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Національної поліції у Львівській області про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від 05.09.2017 року.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції у Львівській області повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у звязку з установленням інвалідності, на підставі п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року №4, у розмірі, передбаченому ст.99 Закону України «Про Національну поліцію», з урахуванням наданої у рішенні правової оцінки суду щодо підстав скасування оскаржуваної відмови.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду буде складено до 29.04.2018 року.

Суддя Ланкевич А.З.

Оригінал повного тексту судового рішення складено в одному примірнику 26.04.2018 року.