Справа № 804/8297/17
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2018 року Справа № 804/8297/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
розглянувши в письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління державної фіскальної служби у Полтавській області до ОСОБА_2, третя особа - Карлівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про стягнення податкового боргу, -
11 грудня 2017 року до суду надійшла позовна заява Головного управління державної фіскальної служби у Полтавській області до ОСОБА_2 з вимогами:
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач має податковий борг з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 235586,49 грн., який утворився внаслідок несплати узгоджених податкових зобовязань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями № НОМЕР_2 від 24.10.2016 р., № 8261857-13 від 19.06.2017 р. Відповідачем сума податкового боргу у добровільному порядку не сплачена, що стало підставою для звернення податкового органу до суду із зазначеним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 року відкрито провадження у даній адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 2).
У судове засіданні 26.04.2018 року сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представником позивача подано до суду клопотання про здійснення розгляду справи письмовому провадженні, позовні вимоги підтримав.
Представником відповідача ОСОБА_3 26.04.2018 року подано до суду заяву про відкладення розгляду справи, у звязку з неможливістю бути присутнім на судовому засіданні.
Проте суд визнає таке клопотання необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Провадження у даній справі відкрито 14.12.2017 року. Згідно долученої до матеріалів справи довіреності від 31.01.2017 року (№ НМІ 482922), позивач - ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 представляти свої інтереси серед іншого в усіх судових закладах та на ведення адміністративних справ. Окрім того, в матеріал справи наявний ордер ДП № 000027 від 14.12.2017 р. на надання правової допомоги, виписаний на підставі договору від 28.02.2017 року, адвокатом ОСОБА_8, що приймав участь у судовому засіданні 26.03.2018 р. Отже, уповноваженим представником позивача крім ОСОБА_3 є ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які могли взяти участь у розгляді справи.
Також, слід вказати, що доказів поважності неприбуття представника відповідача ОСОБА_3 у судове засідання 26.04.2018 р. до заяви про відкладення розгляду справи не надано.
Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема неприпустимість зловживання процесуальними правами. Двічі представники відповідача у судові засідання не прибули.
Суд вказує, що згідно частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції чинній станом на час відкриття провадження у справі, адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Оскільки провадження у даній справі відкрито 14.12.2017 року, суд дійшов висновку, що подальше відкладення розгляду справи призведе до невиправданого зволікання та затягування розгляду у передбачений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України розумний строк.
За викладених обставин, враховуючи подання позивачем заяви про здійснення розгляду справи без участі представника та те, що в судове засідання прибули не всі особи, що беруть участь у розгляді справи, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 3 статті 194 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що між ОСОБА_2 (орендар) та Карлівською міською радою укладено договір оренди землі від 20.08.2008 р. про передачу на підставі рішення 28 сесії Карлівської міської ради від 16.07.2008 р. в строкове платне користування земельну ділянку для комерційного використання площею 2,65 га, яка знаходиться за адресою: пров.Огородній, № 1, 1-б, 1-в, м. Карлівска, кадастровий номер 53216101:00:50:006:0916.
Договір укладено на 49 років (п.8 договору).
Орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за рік оренди, що перераховується до місцевого бюджету Карлівської міської ради Полтавської області.
24.10.2016 року Карлівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області проведено камеральну перевірку ОСОБА_2 з питання дотримання граничного строку сплати узгодженого податкового зобовязання по орендній платі за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2013 рік по Карлівській міській раді, за результатом якої складено акт перевірки № 001555/16-12-13/НОМЕР_1 від 24.10.2016 р.
Перевіркою встановлено порушення терміну сплати узгодженого податкового зобовязання по орендній платі за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2013 рік у сумі 112333,41 грн., згідно податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 31.05.2013 р., термін сплати якого 29.08.2013 р., а фактично сплачено 09.08.2016 р., чим порушено п.287.5 ст.287 Податкового кодексу України.
Вказане податкове повідомлення-рішення направлено на адресу ОСОБА_2, що підтверджено матеріалами справи; поштове відправлення повернулось на адресу контролюючого органу із зазначенням причин повернення «за закінченням терміну зберігання».
Також, 19.06.2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 8261857-13 про визначення суми податкового зобовязання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2017 рік у сумі 213119,79 грн.
Доказів оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень матеріали справи не містять.
Щодо клопотання представника відповідача про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи № 804/2975/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління державної фіскальної служби у Полтавській області, Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_2 від 24.10.2016 р., № 8261857-13 від 19.06.2017 р., суд зазначає, що згідно даних комп'ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» станом на 26.04.2018 р. провадження у справі № 804/2975/18 не відкрито.
На підставі викладеного, суд вказує, що зобовязання з орендної плати, визначені наведеними податковими повідомленнями-рішеннями, у повному обсязі відповідачем у встановлений п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України термін не сплачені та складають 235586,49 грн.
Отже, загальну сума податкового боргу ОСОБА_2 з орендної плати з фізичних осіб складає 235586,49 грн.
Згідно з частиною 1 статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлений законом.
Відповідно до статті 16 Податкового кодексу України, платники податків зобов'язані сплачувати належні суми податків у встановлені законом терміни.
Згідно з пунктом 36.1, пункту 36.2 статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.
У разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. (пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України).
Згідно підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, плата за землю - обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і землекористувачі.
Згідно пункту 285.1 статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Згідно пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Пунктом 287.5 статті 287 Податкового кодексу України визначено, що податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
У відповідності до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму угрошового зобовязання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. (п.59.4 ст.59 Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 59.5 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.
Відповідно до норм статті 59 Податкового кодексу України позивачем сформовано податкову вимогу форми «Ф» № 15-11 від 18.10.2013 р. про обовязок відповідача сплатити податковий борг з орендної плати з фізичних осіб на загальну суму 112333 грн..
Доказів оскарження податкової вимоги форми «Ф» № 15-11 від 18.10.2013 р. відповідачем не надано.
Згідно з пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Згідно з пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Згідно з пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Станом на час розгляду справи відповідач не сплатив узгоджену суму грошового зобовязання, внаслідок чого податковий борг в сумі 235586,49 грн. підлягає стягненню в судовому порядку.
Підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено право податкового органу звертатися до суду щодо визначання у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобовязань платників податків
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову субєкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати субєкта владних повноважень, повязані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись ст.ст. 242-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) ОСОБА_1