Справа № 826/12572/16
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача по підготовці і направленні позивачу податкового повідомлення-рішення від 03 березня 2016 року № та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03 березня 2016 року №.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, оскільки штрафні санкції за несвоєчасну сплату транспортного податку нараховані вже після скасування такого податку, у зв'язку із відсутністю у Податковому кодексі України на момент направлення оскаржуваного рішення норми, яка є підставою для нарахування штрафних санкцій.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 03 березня 2016 року №.

В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати постанову в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в частині задоволення позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилався на те, що автомобіль марки Nissan Murano, з об'ємом двигуна 3500 куб см., 2012 року випуску є об'єктом оподаткування транспортним податком, а позивач є платником вказаного податку.

Так, на момент винесення податкового повідомлення-рішення і на даний час Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи» є чинним, а позивач є власником транспортного податку, посилання позивача на порушення порядку його прийняття є недоцільним та не звільняє від виконання прямого обов'язку по сплаті податків.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем до суду апеляційної інстанції не надано.

Відповідно до частини першої ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Враховуючи, що постанова суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 на праві власності належить транспортний засіб - автомобіль Nissan Murano, з об'ємом двигуна 3498 куб. см., 2012 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХТ 653633 (а.с. 38-39).

Згідно з рішенням Державної фіскальної служби України від 11 липня 2016 року №7230/П/99-99-11-02-01-14 про результати розгляду скарги ОСОБА_3 вбачається, що податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Солом'янському районі від 03 березня 2016 року № позивача зобов'язано сплатити штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2 500 грн за платежем транспортний податок, у зв'язку із несвоєчасною сплатою узгодженого податкового зобов'язання на підставі податкового повідомлення-рішення від 16 червня 2015 року №8099-17, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з транспортного податку у розмірі 25 000 грн (а.с. 14-16).

Однак, 09 вересня 2015 року, як визначено у позовній заяві, ОСОБА_3 сплатила суму податку, визначену податковим повідомленням-рішенням від 16 червня 2015 року №8099-17.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не доведено, що ОСОБА_3 сплатила узгоджену суму податкового зобов'язання з транспортного податку з порушенням встановленого строку, та, відповідно, наявність правових підстав для притягнення до відповідальності у вигляді штрафу, тому податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі від 03 березня 2016 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, вимоги про визнання протиправними дій відповідача по підготовці і направленні позивачу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення задоволенню не підлягають, оскільки такі дії в силу пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України відносяться до функціональних повноважень контролюючого органу, крім того, оскаржувані дії самі по собі не створюють для позивача додаткового обов'язку та не обмежують його прав як платника податків.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

У відповідності до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набув чинності з 01 січня 2015 року, статтю 267 ПК України викладено у новій редакції, якою передбачено сплату транспортного податку.

Підпунктом 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування, відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, позивач є власником автомобіля марки Nissan Murano, з об'ємом двигуна 3498 куб. см., 2012 року випуску (а.с. 38039).

Вказане свідчить про те, що вказаний транспортний засіб є об'єктом оподаткування транспортним податком, а позивач - платником такого податку відповідно до ст. 267 ПК України.

16 червня 2015 року відповідачем, винесено податкове повідомлення-рішення форми №8099-17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» в сумі 25 000 грн (а.с. 10).

Згідно до п. 56.1 ст. 56 ПК України - рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

За приписами підпункту 267.8.1 пункту 267.8 статті 267 Податкового кодексу України транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Такими чином, податкове зобов'язання з транспортного податку, визначене контролюючим органом на підставі податкового повідомлення-рішення вважається узгодженим з дня, наступного після вручення такого податкового повідомлення-рішення, та може набути статус податкового боргу у разі несплати транспортного податку фізичною особою протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Як свідчать матеріали справи, податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Солом'янському районі від 03 березня 2016 року № позивача зобов'язано сплатити штрафні (фінансові) санкції у розмірі 10% - 2 500 грн за платежем транспортний податок, у зв'язку із несвоєчасною сплатою узгодженого податкового зобов'язання на підставі податкового повідомлення-рішення від 16 червня 2015 року №8099-17, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з транспортного податку у розмірі 25 000 грн (а.с. 14-16).

Як зазначає податковий орган, у ході перевірки встановлено порушення строків сплати податкових зобов'язань по транспортному податку з фізичних осіб по податковому повідомленню-рішенню від 16.06.2015, який вручено 10.07.2015 позивачу, термін сплати 08.09.2015, фактично сплачено 11.09.2015.

Однак, як вказує позивач у своїй позовній заяві, 09 вересня 2015 року, останнім сплачено суму податку, визначену податковим повідомленням-рішенням від 16 червня 2015 року №8099-17.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення судом першої інстанції) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення судом першої інстанції) визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно частини другої статті 71 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення судом першої інстанції) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції доказів вручення ОСОБА_3 податкового повідомлення-рішення від 16 червня 2015 року №8099-17, що унеможливлює встановити дату узгодження суми податкового зобов'язання.

Крім того, відповідач не надав акт камеральної перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань до бюджету від 03 березня 2016 року №1398-26-58-13-05-10-НОМЕР_1.

Таким чином, відповідачем не доведено, що ОСОБА_3 сплатила узгоджену суму податкового зобов'язання з транспортного податку з порушенням встановленого строку, та, відповідно, підстави для притягнення до відповідальності у вигляді штрафу відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі від 03 березня 2016 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Повний текст виготовлено: 27 квітня 2018 року.