Справа № 805/2254/18-а
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 р. Справа№805/2254/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації Донецької області (далі УСЗН) про визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що знаходячись у м. Горлівка Донецької області 04.08.2015 року народила сина, ОСОБА_2. На підставі рішення суду, яким було встановлено факт народження дитини, тільки 31.01.2018 року Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, було видано свідоцтво про народження дитини. Отримавши свідоцтво про народження дитини та зареєструвавшись з дитиною, як тимчасово переміщена особа за адресою вул. Жовтнева 86а, с. Максимільянівка Марінського району Донецької області, вона звернулася до управління соціального захисту населення Марийської районної державної адміністрації Донецької області із заявою від 14.02.2018 року про призначення та виплату державної допомоги при народженні дитини. Однак у звязку із пропуском встановленого 12 місячного строку звернення за цією допомогою отримала відмову в її призначенні.

Як зазначає позивач, після народження дитини виїхати на підконтрольну Україні територію не могла, оскільки дитина була ще досить малою та постійно хворіла. Через проведення у Донецькій області антитерористичної операції та ведення бойових дій, позивач не могла своєчасно оформити свідоцтво про народжена дитини тому не мала можливості своєчасно звернутися із заявою про отримання державної допомоги при народженні дитини.

Вважає, що відповідач безпідставно відмовив їй у виплаті державної допомоги при народженні дитини, у звязку з чим просить суд визнати протиправною відмову відповідача у призначенні їй допомоги при народженні дитини та зобов'язати відповідача призначити та здійснити їй виплату такої допомоги за її заявою від 14 лютого 2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03.04.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без проведення судового засідання та повідомлення сторін. В ухвалі було запропоновано відповідачу у пятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

17 квітня 2018 року від представника УСЗН надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що 14.02.2018 року позивач звернулася до УСЗН із заявою (за формою Мінсоцполітики України) щодо призначення державної допомоги по вагітності та пологах, та державної допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2 14.03.2018 року УСЗН прийнято рішення, яким відмовлено позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини, оскільки позивачем було пропущення дванадцятимісячний строк, визначений законодавством для звернення за відповідною державною допомогою.

З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 04.01.2018 року справа №415/8272/17 встановлено факт народження у ОСОБА_1 уродженки ІНФОРМАЦІЯ_1, іден. № НОМЕР_1, громадянки України, яка у зареєстрованому шлюбі не перебуває, хлопчика на імя ОСОБА_2 04 серпня 2015 року в м. Горлівка Донецької області, Україна (а.с. 25-27).

На підставі вказаного рішення 31 січня 2018 року за № 5 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, складено відповідний актовий запис (а.с. 8).

Позивач та її син є внутрішньо переміщеними особами з тимчасово окупованої території України (м. Горлівка Донецької області), фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.02.2018 року № НОМЕР_2, № (а.с. 9-10).

14 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою (за формою Мінсоцполітики України) про призначення їй державної допомоги при народження дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11).

14 березня 2018 року Управлінням соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації Донецької області прийнято рішення, яким зазначено про відсутність в позивача права на отримання допомоги при народженні (а.с. 21).

Також, листом УСЗН від 21.01.2018 року №вх.366/02-02 повідомлено позивача, що вона не має права на призначення допомоги на дитину ІНФОРМАЦІЯ_4 у звязку з ненаданням заяви (за формою Мінсоцполітики України) з довідкою лікувально-профілактичного закладу про вагітність та документ про народження дитини в терміни, що передбачені законодавством (а.с. 12).

Судом встановлено, що відповідач відмови позивачу у призначенні допомоги при народженні у звязку з пропуском дванадцятимісячного строк, встановленого законодавством для звернення за відповідною державною допомогою.

Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача, щодо відмови в призначенні державної допомоги при народженні дитини.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі Закон № 2811-XII).

Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно з частиною 1 статті 1 Закону громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2 частиною 1 статті 3 Закону одним із видів державної допомоги сім'ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина 1 статті 5, частина 1 статті 10 Закону), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811-XII.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року).

Свідоцтво про народження дитини видане позивачу на підставі судового рішення після спливу строку, визначеного в п. 12 Порядку №1751.

Разом з тим, суд доходить до висновку, що факт отримання позивачем свідоцтва про народження її дитини лише 31.01.2018 (понад 12 місяців після народження) не залежав від волі позивача та зумовлений обставинами, які об'єктивно завадили отримати вказане свідоцтво раніше.

Суд зазначає, що відповідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Крім того, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

В даному випадку неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Таким чином, беручи до уваги необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, враховуючи ту обставину, що позивач всупереч своїй волі змушена була змінити місце проживання внаслідок проведення антитерористичної операції (що мало наслідком неможливість своєчасного оформлення відповідних документів та звернення за отриманням допомоги), виходячи із завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що рішення УСЗН від 14 березня 2018 року про відмову у призначені допомоги при народженні, прийнято відповідачем без з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Таким чином, наявність підстав для зобов'язання відповідача призначити та виплатити позивачу допомогу при народженні дитини.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення, суд зазначає наступне.

Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначений приписами статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ч. 1 вказаної статті, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (ч. 1 ст. 383 КАС України).

Отже, з вищенаведеного вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративних справах є правом суду, а не обовязком. Особа-позивач же, на користь якого ухвалено рішення, в свою чергу має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення відповідачу строку для надання звіту про виконання судового рішення.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем при поданні до суду адміністративного позову судовий збір не сплачувався, а ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних відповідача на користь Державного бюджету судовий збір за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації Донецької області від 14 березня 2018 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації Донецької області (місцезнаходження: вул. Енергетиків, 2, м. Курахове, Донецька область, 85612, ідентифікаційний код юридичної особи 26019853) призначити та виплатити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків 6, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації Донецької області (місцезнаходження: вул. Енергетиків, 2, м. Курахове, Донецька область, 85612, ідентифікаційний код юридичної особи 26019853) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - 0001, код ЄДРПОУ - 37993783, код банку 820019, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Лазарєв В.В.