Справа № 820/1683/18
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 р. № 820/1683/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ломаги А.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Коваленко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, треті особи - Основ'янський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Головне управління міграційної служби України в м. Києві про визнання дій незаконними зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 ( пр. Героїв Сталінграда, буд. 45, офіс 15,м. Харків,61105) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057 ), треті особи - Основ'янський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (61050, м. Харків, вул.Гімназійна набережна,14), Головне управління міграційної служби України в м. Києві (02152, м. Київ, вул.Березняківська, 4-а) в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача в нездійсненні громадянину В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 обміну посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 24.06.2003 року в зв'язку з досягненням 45-річного віку за заявою від 20.02.2018 року та зобов'язати відповідача здійснити громадянину В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 обмін посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 24.06.2003 року в зв'язку з досягненням 45-річного віку за заявою від 20.02.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.02.2018 року позивач звернувся з письмовою заявою до Основ'янського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області в якій просив здійснити йому обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 24.06.2003 року в зв'язку з досягненням 45-річного віку. Позивачем було надано усі документи, визначені законодавством та сплачено необхідні платежі. Проте ГУДМС України в Харківській області, у встановлений законом строк, не здійснив оформлення позивачу нової посвідки на постійне проживання в Україні та відмовив позивачу у видачі посвідки.

В судовому засіданні представник позивач підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на адміністративний позов.

Треті особи - Основ'янський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Головне управління міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не прибули про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Рішенням УГІРФО ГУМВС України в. м. Києві від 24.06.2003 року на підставі пункту 4 розділу V Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" позивача документовано тимчасовою посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 24.06.2003 року.

Відповідно до листа ГУДМС України у м. Києві № 8001.21.2-1961/80.2-18 від 24.01.2018 року, посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 24.06.2003 року станом на 23.01.2018 року є дійсною. На 23.01.2018 року рішення про скасування даної посвідки не приймалось. Наказ ДМС України про скасування цієї посвідки не приймався.

20.02.2018 року позивач звернувся з письмовою заявою до Основ'янського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області на підставі п.9 Постанови КМУ №251 від 28.03.2012 року, в якій просив здійснити йому обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 24.06.2003 року в зв'язку з досягненням 45-річного віку.

Позивачем було надано усі документи, визначені законодавством та сплачено необхідні платежі, про що не заперечує відповідач.

Основ'янським в у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області заяву позивача про обмін посвідки на постійне проживання в Україні та документи було прийнято та надіслано до ГУ ДМС України в Харківській області.

Проте, відповідачем до теперішнього часу позивачу не надано копію рішення ГУДМС України в Харківській області, яке прийняте за результатами розгляду його заяви від 20.02.2017 року .

27.02.2018 року адвокат ОСОБА_1, у рамках надання правничої допомоги гр. В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно договору про надання правничої допомоги № Д-6/18 від 15.01.2018 року, звернулася до ГУДМС України в Харківській області із адвокатським запитом № АЗ-51/18 яким просила:

1.Повідомити про прийняте ГУДМС України в Харківській області рішення за результатом розгляду заяви гр. В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.02.2018 року щодо обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_3 від 24.06.2003 року.

2.Надати копію заяви щодо обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні гр. В'єшаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.02.2018 року та зворотного боку з відміткою про прийнято рішення.

3.Підтвердити або спростувати факт оформлення (виготовлення) Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківський області нової посвідки на постійне проживання в Україні гр. В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з зазначенням номеру та дати оформлення (виготовлення) посвідки.

4. Вказати місце, дату та час для отримання гр. В'єтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні.

03.03.2018 року адвокат Вітер М.В. за адвокатським запитом №АЗ-51/18 від 27.02.2018 року, отримала від ГУ ДМС України в Харківській області лист № 6301.8.1- 3994/6301.8.1.1-18 від 02.02.2018 року, яким зазначено, що згідно обліків ГУ ДМС України значиться громадянин СРВ ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також у відповіді від 02.02.2018 року зазначено, що за повідомленням ГУДМС України в Харківській області необхідно відібрати пояснення щодо його підстав для подальшої подачі документів для скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Окрім того вказано, що в зв'язку з вищевказаним, матеріали справи щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні гр. В'єтнаму ОСОБА_2 були повернуті до Основ'янського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківський області, без розгляду заяви.

Позивач не погодився з такими діями відповідача та звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання встановлений Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим наказом Міністерства юстиції № 251 від 28.03.2012 року (в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок № 251).

Відповідно до п. 9 вказаного Порядку № 251 посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку.

Відповідно до п. 15 вказаного Порядку № 251 для обміну посвідки подаються: 1) заява, зразок якої встановлюється МВС; 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та його копія; 3) посвідка, що підлягає обміну; 4) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; 5) документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); 6) дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері).

При цьому, для обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку подаються документи, зазначені у підпунктах 1 - 4 і 6 пункту 15 цього Порядку (п. 16 Порядку № 251).

Процедуру розгляду заяв про обмін посвідок на постійне та тимчасове проживання встановлено розділом ІV Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства юстиції № 681 від 15.07.2013 року (із змінами) (далі Тимчасовий порядок).

Пунктом 4.1 Тимчасового порядку встановлено, що обмін посвідки здійснюється в разі наявності підстав, визначених пунктами 14 та 16 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Відповідно до п. 4.2 Тимчасового порядку разом із заявою про обмін посвідки (додаток 13) іноземцями та особами без громадянства до територіальних органів чи підрозділів ДМС за місцем проживання подаються: 1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та його копія; 2) посвідка, що підлягає обміну, а в разі її пошкодження чи втрати - довідка про звернення із заявою про втрату посвідки (довідка органів внутрішніх справ з цього питання) у довільній формі; 3) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; 4) документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); 5) дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері) (допускається подання фотографій в головних уборах, що не приховують овалу обличчя особи, громадянами, релігійні переконання яких не дозволяють з'являтися перед сторонніми особами без головних уборів, за умови, якщо в їхніх паспортних документах вони зображені в головних уборах).

У разі обміну посвідки на постійне проживання при досягненні іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку документи, зазначені в підпункті 4 пункту 4.2 цього розділу, не подаються.

Відповідно до п. 4.4 Тимчасового порядку прийняті до розгляду заяви обліковуються відповідно в журналі обліку звернень щодо оформлення посвідки на постійне проживання або в журналі обліку звернень щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання, де в графі "Примітки" робиться запис "Обмін".

Відповідно до п. 4.5 Тимчасового порядку працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про обмін посвідки перевіряє наявність підстав для обміну посвідки, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, перевіряє відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених пунктом 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Після прийняття рішення матеріали, які стали підставою для обміну посвідки, долучаються до справи, на підставі якої посвідка видавалася вперше. У разі якщо посвідка видавалася одним територіальним органом (підрозділом) ДМС, а обмін посвідки провадиться іншим органом (при зміні місця проживання), то до органу, який видав посвідку вперше, надсилається повідомлення про видачу нової посвідки, а недійсна посвідка - для знищення.

Відповідно до п. 4.6 Тимчасового порядку за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для посвідки на постійне проживання) і п'ятнадцяти днів (для посвідки на тимчасове проживання) з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки.

Про прийняте рішення робиться відмітка в заяві із зазначенням терміну (у разі обміну посвідки на тимчасове проживання), до якого видається посвідка, або про причини відмови в її видачі.

З аналізу вказаних норм, вбачається, що після спливу семиденного строку з дня подачі особою до територіального органу чи підрозділу ДМС України заяви про обмін посвідки на постійне проживання у зв'язку із досягнення нею 45-річного віку, за умови подачі визначених Тимчасовим порядком документів, начальником територіального органу чи підрозділу ДМС України чи його заступником має бути прийнято рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки.

При цьому, суд зазначає, що зазначені норми закону є імперативними та не передбачають можливості продовжувати територіальним органом чи підрозділом ДМС України строк розгляду заяви про обмін посвідки на постійне проживання.

Отже, позивач 20.02.2018 року, у зв'язку із досягненням 45-річного віку звернувся до Основ'янського районного відділу у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області із клопотанням щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні серії КИ №03842 від 24.06.2003 року.

Разом з заявою про обмін посвідки позивачем надано документи, визначені п.4.2 та 4.3 Тимчасового порядку №681.

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Проте, будь-якого рішення за результатом поданої позивачем заяви від 20.02.2018 року відповідачем не було прийнято.

У зв'язку з чим суд приходить до висновку, що Відповідачем протиправно вчинено бездіяльність у здійсненні обміну Позивачу посвідки на постійне проживання в Україні серії КИ №03842 від 24.06.2003 року у зв'язку із досягненням 45-річного віку, яка виразилась у не прийнятті рішення про видачу або відмову у видачі Позивачу нової посвідки.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що у разі надходження до органу міграційної служби заяви про обмін посвідки на постійне проживання, останній зобов'язаний розглянути подану заяву та здійснити обмін посвідки на постійне проживання, або, якщо є підстави для відмови в обміні посвідки на постійне проживання, обґрунтовано відмовити у задоволенні заяви, тобто із зазначенням передбачених законом підстав для відмови, що довести до заявника письмово.

Вжитий у законодавстві термін «довести до заявника», безперечно, означає обозов'язок повідомити заявника про результат розгляду його заяви. Обов'язок доказування факту такого повідомлення в адміністративному процесі має саме суб'єкт владних повноважень.

Проте, відповідач не обґрунтував відсутності бездіяльності, а саме не довів факт повідомлення заявника у встановлений строк про результати розгляду його звернення.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області здійснити громадянину В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 обмін посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 24.06.2003 року в зв'язку з досягненням 45-річного віку за заявою від 20.02.2018 року, суд зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Пунктом 4.6 Тимчасового порядку передбачено, що за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для посвідки на постійне проживання) з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки.

Відповідно до п. 17 Порядку № 251 рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі: 1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку; 2) необхідності охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; 3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі; 4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів; 5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов'язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання); 6) інших випадках, передбачених законами.

З огляду на викладене, суд зазначає, що після спливу семиденного строку з дня подачі особою до територіального органу міграційної служби заяви про обмін посвідки на постійне проживання у зв'язку із досягнення нею 45-річного віку, за відсутності підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених п. 17 Порядку № 251, Тимчасовий порядок зобов'язує Відповідача здійснити обмін посвідки.

Окрім того, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідача не наділено повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, розглядати заяву , позивача чи не розглядати, або доводити до відома заявника про результати розгляду його заяви чи не доводити. Безперечно, після реєстрації заяви про обмін посвідки на постійне проживання, правомірним є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Отже, суд приходить до висновку, що повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

Зазначена правова позиція висловлена в Постанові Верховного суду від 23.01.2018 року.

За вимогами ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачем не зазначено, а судом не встановлено наявність будь-яких підстав, передбачених пунктом 17 Порядку № 251, для прийняття рішення відносно Позивача про відмову у видачі нової посвідки у зв'язку із досягнення 45-річного віку.

Враховуючи викладене, з урахуванням встановлених судом фактів звернення Позивача у визначений законом порядок із заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні, подачі Позивачем документів, передбачених п. 4.2 та п.4.3 Тимчасового порядку № 681, а також вчиненої Відповідачем бездіяльності під час розгляду заяви Позивача, суд приходить до висновку про можливість відновлення порушеного права Позивача шляхом зобов'язання Відповідача здійснити громадянину В'єтнам ОСОБА_2 посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку із досягненням 45-річного віку.

23.04.2018 року представник позивача до суду надав заяву з питань відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить суд вирішити питання стосовно відшкодування судових витрат на користь позивача, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, що оплачені позивачем в загальній сумі 5000,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви з питань відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, та просив суд залишити її без задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши відповідні норми права, суд робить висновок, що вимоги про стягнення судових витрат пов'язаних з правничою допомогою у розмірі 5000 грн. підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Суд зазначає, що згідно з ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.1, 4 ст.134 КАС України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.2-5 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

5. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат сплати правової допомоги, наданої протягом розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем надано до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги № Д-6/18 від 15.01.2018р. із адвокатом ОСОБА_1, додаткової угоди № 2 від 15.01.2018 р. до договору про надання правової допомоги № Д-6/18 від 15.01.2018 року , копія довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» про відкриття розрахункового рахунку на ім'я ОСОБА_1, копії квитанцій ПАТ КБ «ПриватБанк» про сплату коштів в якості оплати послуг адвоката за договором № Д- 6/18 від 15.01.2018р. в загальній сумі 5000 грн., копію акту виконаних робіт № 1 від 23.04.2018 р. до договору про надання правової допомоги № Д-6/18 від 15.01.2018 року, копії звітів по дебетовим та кредитовим операціях по рахунку адвоката ОСОБА_1 № 1976 за березень 2018року.

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи та надані адвокатом послуги, а тому суд дійшов висновку що заява позивача про стягнення судових витрат пов'язаних з правничою допомогою, підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, треті особи - Основ'янський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Головне управління міграційної служби України в м. Києві про визнання дій незаконними зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в нездійсненні громадянину В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 обміну посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 24.06.2003 року в зв'язку з досягненням 45-річного віку за заявою від 20.02.2018 року.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області здійснити громадянину В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 обмін посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 24.06.2003 року в зв'язку з досягненням 45-річного віку за заявою від 20.02.2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1, код НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) судові витрати в загальному розмірі 5704 (п'ять тисяч сімсот чотири) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27.05.2018 року.

Суддя О.М. Тітов