Справа № 821/586/18
Суддя: Дмитрієва О.О.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/586/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитрієвої О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (ОСОБА_1, позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (ГУ ПФУ в Херсонській області, відповідач), у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у визначенні щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 82% суддівської винагороди неправомірними;

- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 64/0-99-1 від 22 лютого 2018 року щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду роботи слідчим та перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання неправомірною;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області:

зарахувати до стажу роботи на посаді судді період роботи слідчим Харцизького МВ УМВС України в Донецькій області з 15 жовтня 1993 року по 27 грудня 1995 року;

зробити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, визначивши загальний процент розрахунку 86% суддівської винагороди, починаючи з 16 вересня 2017 року.

ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовує тим, що їй призначене довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів». За протоколом призначення пенсії позивачу стало відомо, що загальний процент розрахунку довічного грошового утримання від суддівської винагороди складає 82%, виходячи зі стажу служби в якості судді у 21 рік. З таким розрахунком позивач не погодилась та звернулась до територіального органу управління Пенсійного фонду із проханням провести їй перерахунок довічного грошового утримання, визначивши загальний процент розрахунку пенсії від заробітку у розмірі 86% з причин не врахування до стажу судді період роботи слідчим. Проте, листом від 22.02.2018 року №64/0-99-1 отримала відмову у такому перерахунку та зарахуванні до стажу роботи на посаді судді період роботи слідчим з посиланням на ст.. 137 та пункт 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Позивач вважає посилання ГУ ПФУ в Херсонській області у відповіді на ст.. 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» як на правову підставу відмови у перерахунку загального відсотку розрахунку довічного грошового утримання від суддівської винагороди помилковим, оскільки вимоги зазначеної статті стосуються суддів, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді або призначені на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим законом, та пропрацювавши на посаді судді щонайменше 3 роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу подадуть заяву про відставку. Зазначила, що вона скористалась своїм правом вийти у відставку відповідно до положень ч.2 п. 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Звертає увагу суду, що п. 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду судді до набрання чинності цим законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення, що не враховано відповідачем.

Зауважила, що вона була призначена на посаду судді Харцизького міського суду Донецької області 15 листопада 1995 року, на час її призначення діяв Закон України «Про статус суддів», який було введено в дію Постановою ВР №2863-ХІІ від 15.12.1992 року та який втратив чинність 07 липня 2010 року.

Згідно з абзацом 2 ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» до стажу роботу, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. Так, слідчим Харцизького МВ УМВС України в Донецькій області ОСОБА_1 працювала у період з 15.10.1993 року по 27.12.1995 року. Суддею місцевого та апеляційного суду пропрацювала майже 22 роки. Всі необхідні документи для розрахунку стажу судді надала до територіального органу УПФУ, проте відповідачем протиправно не врахував і помилково дійшов висновку, що чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду роботи слідчим.

Таким чином, позивач вважає своє право на отримання довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі, який повинен бути розрахований відповідно до норм чинного законодавства, порушеним та просить суд захистити її права шляхом визнання відмови у такому перерахунку протиправною та зобовязання зарахування до стажу роботи на посаді судді період роботи слідчим органів МВ УМВС та провести перерахунок, визначивши загальний відсоток розрахунку у 86% суддівської винагороди.

Окрім того, позивачем в уточненій позовній заяві зазначено, що Олешківське обєднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області є неналежним відповідачем у справі у звязку із припиненням юридичної особи, а тому вважає, що належним відповідачем у справі повинно бути Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», «Про центральні органи виконавчої влади», «Про управління обєктами державної власності», постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 року №821 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України», наказу Пенсійного фонду України від 14.11.2017 року №228 «Про заходи виконання постанови Кабінету міністрів України від 08 листопада 2017 року №821» припинило свою діяльність Олешківське обєднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області (), яке є правонаступником всіх прав та обовязків припиненого Олешківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області.

Таким чином, суд вважає, що належним відповідачем у справі є Головне управління Пенсійного фонду України Херсонської області.

Ухвалою суду від 27 березня 2018 року відкрите спрощене позовне провадження в адміністративній справі та визначено, що справа буде розглядатися без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

16 квітня 2018 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, за яким відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позовних у повному обсязі. Також відповідач просив суд, зокрема розглядати справу в судовому засіданні з повідомленням сторін. Мотивує своє прохання тим, що відповідач позбавлений можливості відстоювати свою правову позицію у судовому засіданні, знайомитись із позицією опонента та інших учасників судового процесу. Зазначає, що предмет розгляду даної категорії справи потребує спеціальних знань та пояснень спеціалістів, які можна реалізувати лише при розгляді справи у судовому засіданні в загальному порядку.

В даному разі заява відповідача не містить обґрунтованих аргументів щодо необхідності здійснювати розгляд даної справи із викликом сторін. Відповідач не зазначив в чому саме його позбавлено можливості відстоювати свою правову позицію та знайомитись з правовою позицією опонентів, адже за змістом ч.3 ст. 263 КАС України у справах, визначених ч. 1 ст. 263, заявами по суті є позов та відзив. Позовна заява разом із доданими до неї документами та ухвалою про відкриття спрощеного провадження в адміністративній справі були направлені на адресу відповідача та отримані уповноваженим представником органу пенсійного фонду за довіреністю.

Так, частиною 1 ст. 263 КАС України визначено перелік окремих категорій справ незначної складності, які підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). До таких справ згідно з п. 2 ч. 1 цієї статті належать справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

В даному випадку, спір між сторонами у справі стосується саме перерахунку та призначення пенсії, а тому його належить вирішувати в порядку, визначеному статтею 263 КАС України.

Окрім того, за змістом п.1 ч. 6 ст. 262 КАС України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, зокрема у випадках, визначених статтею 263 цього Кодекс, та якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

За наведеного вище, за умови визначеності даної категорії справ як справ незначної складності, враховуючи відсутність обґрунтованості даного клопотання відповідачем, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні із викликом сторін слід залишити без задоволення.

За змістом відзиву на позовну заяву відповідач свої заперечення проти позову обґрунтовує тим, що відповідно до ст.. 137 Закону України №1042 «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи судді зараховується робота на визначених цією статтею посадах, до переліку яких не входить робота слідчим органів МВ УМВС України. Таким чином, оскільки чинним законодавством не передбачено зарахування роботи на посаді слідчого до стажу судді, загальний стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить 21 рік 08 місяців та 21 день. Враховуючи приписи п. 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» закону України №1042, позивачеві визначено загальний відсоток розрахунку пенсії від заробітку у розмірі 82%.

За змістом частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Пунктом 2 частини 1 статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо, зокрема оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи викладене, суд розглядає дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи адміністративного позову та відзив відповідача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

На час звернення ОСОБА_1 до Олешківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання (29 вересня 2017 року) спірні правовідносини регулювались Законом України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» та Законом України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» із змінами).

Абзацом першим пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону (абзац другий пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

При цьому, абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до частини третьої статті 141 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі № 1-8/2016 про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

На посаду судді Харцизького міського суду Осипчук О.В. призначена 15 листопада 1995 року, про що свідчить запис за № 16 у трудовій книжці останньої від 12 грудня 1995року.

На день призначення позивача суддею діяв Закон України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів».

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» (в редакції, яка діяла на час призначення позивача суддею) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Враховуючи викладене слідує, що до стажу роботи на посаді судді Осипчук О.В., який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховується також і робота на посадах слідчого та судді судів України.

З розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складеного апеляційним судом Донецької області від 18 вересня 2017 року за 34-15/9/2017, трудової книжки ОСОБА_1, послужного списку особистий №М-007869 МВС СРСР судом встановлено, що стаж судді Осипчук О.В., який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 23 роки 11 місяців 01 день, з яких стаж роботи на посаді слідчого - 02 роки 01 місяць 27 днів (з 15 жовтня 1993 року по 27 грудня 1995 року стаж роботи на посаді слідчого) та стаж роботи на посаді судді судів України - 21 рік 8 місяців 21 день (з 12 грудня 1995 року по 14 березня 2005 року на посаді судді Харцизького міського суду та з 15 березня 2005 року по 15 грудня 2016 року на посаді судді апеляційного суду Донецької області).

Так дійсно, відповідно до ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.10 №2453-VI, який діяв на час призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а також ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.16, який вже діяв під час розгляду відповідачем заяви позивачки про здійснення перерахунку розміру грошового утримання, до стажу роботи на посаді судді зараховується лише робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Як ст.135 Закону №2453-VI від 07.07.10, так і ст.137 Закону №1402-VIII від 02.06.16 не передбачено врахування до стажу роботи на посаді судді час роботи на посадах слідчих.

Разом з тим, відповідно до п.34 Розділ XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII від 02.06.16, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Аналогічна норма, містилися і у Законі №2453-VI від 07.07.10, а саме п.11 Розділ XIII Прикінцеві положення - судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Зазначена норма діяла до 28.03.15, до моменту набрання чинності Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII від 12.02.15.

За таких обставин, для визнання стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді необхідно керуватись законодавством, яке діяло на час її призначення (обрання) суддею.

В період з 15.11.95 по 30.07.10 це питання було врегульоване Законом України «Про статус суддів» №2862-XII від 15.12.92.

Відповідно до ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також час роботи на посадах слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

При цьому, суд враховує висновок Верховного Суду щодо застосування п.34 Розділ XII Прикінцевих та перехідних положень Закону, викладений у постанові від 20.02.18 р. по адміністративній справі №9901/382/18 щодо того, що для мети визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи можливо звернутись до дати обрання позивачки суддею безстроково.

Враховуючи, що Законом України «Про статус суддів» станом на час призначення (обрання) позивачки суддею було передбачено врахування у стаж роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання робота на посаді слідчого, ОСОБА_1 має право на визначення їй загального стажу роботи судді з врахуванням у тому числі і цього періоду.

При цьому судом враховується висновок Верховного Суду викладений у постанові від 27.02.18 р. по аналогічній справі №127/20301/17.

За змістом ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З практики Європейського суду з прав людини слідує таке: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Згідно з частиною пятою статті 45 вказаного Закону документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення та перерахунку пенсії (щомісячного довічного грошового утримання).

Спірним питанням у даній справі є також перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з дати його призначення внаслідок неправильного обрахунку стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Разом з тим, частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Оскільки із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивач звернулась до відповідача 02 лютого 2018 року, право на перерахунок у неї виникло з 01 лютого 2018 року.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (ч. 4 цієї статті).

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти рішення, і це прямо передбачено п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Зі змісту положень, закріплених у п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, вбачається, що у випадку порушення прав позивача, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача, у тому числі шляхом зобов'язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, зокрема, прийняти рішення.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі N 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд враховує положення обов'язкової до застосування судової практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі "Олссон проти Швеції" (Olsson v. Sweden) від 24 березня 1988 року.

При вирішенні вказаної справи Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що яка-небудь норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Проте досвід показує, що абсолютна точність недосяжна і що необхідність уникати надмірної жорсткості формулювань і слідувати за обставин, що змінюються, веде до того, що багато законів неминуче викладені в термінах, які більшою чи меншою мірою є невизначеними.

Фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципом верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних inter alia п. 1 статті 8.

Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави.

Крім того, згідно п. 65 вказаного рішення Суду, втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне зазначити, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов'язаний відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

З огляду на те, що заявлені позовні вимоги носять немайновий характер і вони є однією вимогою, відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. з відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, 75602, Херсонська область, м. Гола Пристань, провулок Матросова, буд. 27) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул.. 28 Армії, буд.6) у визначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 82% суддівської винагороди.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул.. 28 Армії, буд.6) № 64/0-99-1 від 22 лютого 2018 року щодо зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді періоду роботи слідчим та перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул.. 28 Армії, буд.6) зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді період роботи слідчим Харцизького МВ УМВС України в Донецькій області з 15 жовтня 1993 року по 27 грудня 1995 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул.. 28 Армії, буд.6) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, визначивши загальний процент розрахунку 86% суддівської винагороди, починаючи з 02 лютого 2018 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул.. 28 Армії, буд.6) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, 75602, Херсонська область, м. Гола Пристань, провулок Матросова, буд. 27) витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Дмитрієва О.О.

кат. 11