Справа № 588/970/17
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Щербаченко М.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 р. Справа № 588/970/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 26.01.2018, повний текст складено 29.01.18 по справі № 588/970/17

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області

про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, у якому просив зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області зарахувати до страхового стажу час роботи за кордоном у період з 26.08.1982 року по 31.05.1984 року та з 27.06.1989 року по 06.06.1992 року.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з підстав та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв'язку з чим, відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, 24.10.1978 ОСОБА_2 прийнятий теслею - бетонником 2 розряду в Тростянецьке госпрозрахункове будівельне відділення.

У період з 23.08.1982 року по 30.05.1984 року позивач перебував у закордонному відрядженні у Лівії відповідно до наказу №43 от 26.08.1982 року, про що наявний запис у трудовій книжці.

Згідно з архівним витягом, виданим Комунальною установою «Тростянецький районний трудовий архів» від 31.10.2016 року №533, за змістом наказу по Тростянецькій госпрозрахунковій дільниці від 05.06.1984 року № 19 ОСОБА_2, який повернувся із закордонного відрядження з Лівії, прийнято теслею-бетонником 3 розряду, та з 31.05.1984 року по 13.07.1984 року надана відпустка.

Також, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_2 21.07.1989 року направлений у закордонне відрядження до Монгольської народної республіки терміном на 3 роки (наказ №66-к 21.07.1989).

У відповідності до запису трудової книжки № 23 ОСОБА_2 з 15.08.1989 року по 16.06.1992 року перебував у відрядженні у Монгольській народній республіці (наказ №27-к від 27.06.1992 року).

З питання зарахування до страхового стажу періоду роботи за кордоном ОСОБА_2 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області.

Відповідач листом від 04.07.2017 року № С/14 відмовив ОСОБА_2 у зарахуванні періодів роботи в Лівії та Монгольській народній республіці до страхового стажу, оскільки за даними трудової книжки відсутня можливість визначити період роботи за кордоном, пенсійна справа не містить довідок виданих управлінням по будівництву Монгольській народній Республіці та управлінням по будівництву в Лівії.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності Угоди про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення з Великою Соціалістичною Народною Лівійською Арабською Джамагирією та недостатності записів у трудовій книжці позивача про його роботу у Монгольській народній Республіці.

Колегія суддів погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

ОСОБА_3 Верховної ОСОБА_3 України № 1545-XII від 12.09.1991 року Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР визначено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

У відповідності до положень п. 108 ОСОБА_3 Міністрів СРСР від 03.08.1972 року № 590 Про затвердження Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, робота громадян СРСР за кордоном по найму зараховується до стажу, що дає право на пенсію.

При цьому, зарахування періодів стажу, набутого громадянами України, а також іноземними громадянами за час роботи за кордоном, до страхового стажу регулюється імплементованими до національного законодавств міжнародними угодами, які передбачають умови взаємного визнання стажу.

Слід вказати, що між СРСР/Україною та Великою Соціалістичною Народною Лівійською Арабською Джамагирією угода про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення, яка б регулювала зарахування оспорюваного періоду роботи з 26.08.1982 року по 31.05.1984 року, у страховий стаж позивача, не укладалась.

На підставі викладеного колегія суддів підтримує твердження суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду його перебування у закордонному відрядженні у Лівії з 23.08.1982 року по 31.05.1984 року.

Стосовно можливості зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача у Монгольській Народній Республіці колегія суддів зазначає наступне.

06.04.1981 року між СРСР і Монгольською народною Республікою підписана Угода про співробітництво у галузі соціального забезпечення, ратифікована 02.12.1981 року, та яка набула чинності з 28 січня 1982 року.

Відповідно до ст. 1 зазначеної Угоди під час здійснення соціального забезпечення застосовується законодавство Договірної Сторони, на території якої проживає громадянин, якщо Угодою не передбачено інше.

Згідно зі ст. 4 Угоди при призначенні пенсій зараховується повністю трудовий стаж, в тому числі і стаж, який дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та в пільгових розмірах, набутий на території обох Договірних Сторін та підтверджений компетентними органами тієї Договірної Сторони, на території якої був набутий стаж. Розрахунок стажу роботи в кожній із Договірних Сторін здійснюється по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої здійснювалась робота або прирівняна до неї діяльність.

Таким чином, законодавством передбачена можливість зарахування до страхового стажу періоду роботи на території Монголії за умови відповідного документального підтвердження.

У відповідності до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, трудова книжка ОСОБА_2 містить запис № 23 про те, що позивач у період з 15.08.1989 року по 16.06.1992 року перебував у відрядженні у Монгольській Народній Республіці.

Зазначений запис здійснено на підставі наказу №27-к від 27.06.1992 року.

Однак, згідно з архівним витягом у наказі № 27-к від 06.07.1992 року, а не від 27.06.1992 року, як указано у трудовій книжці, ОСОБА_2 принятий плотником-бетонником з 09.07.1992 року по 4 розряду, з 27.06.1992 року позивача, що повернувся із закордонного відрядження до Монгольської Народної Республіки, та звільнений за власним бажанням.

Отже, запис у трудовій книжці про період перебування позивача у відрядженні в Монгольській народній Республіці з 15.08.1989 року по 16.06.1992 року вчинено з посиланням на наказ по Тростянецькій госпрозрахунковій дільниці № 27-к, зміст якого за даними трудового архіву не містить відомостей про період роботи позивача за кордоном.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 48 Правил про умови праці радянських працівників за кордоном, затверджених постановою ОСОБА_3 Міністрів СРСР від 25.12.1974 року № 365, працівникам, направленим до установ СРСР за кордоном, а також членам їх сімей, прийнятим на місці на штатні посади, час роботи в цих установах зараховується у їхній безперервний трудовий стаж при призначенні допомоги по державному соціальному страхуванню за умови вступу на роботу після повернення в СРСР протягом двох місяців, не враховуючи часу проїзду до місця постійного проживання і перебування у відпустці, не використаної за час роботи за кордоном.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи у Монгольській Народній Республіці з огляду на відсутність підтверджуючих документів для визначення конкретного періоду перебування у відрядженні.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано встановлена правомірність відмови Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області позивачу у зарахуванні до його стражу періодів роботи під час відрядження до Лівії та Монгольської Народної Республіки через відсутність Угоди про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення з Великою Соціалістичною Народною Лівійською Арабською Джамагирією та недостатність записів у трудовій книжці позивача про його роботу у Монгольській народній Республіці.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 243, 250, 311 , 315, 316 , 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 26.01.2018 по справі № 588/970/17 залишити без змін.

ОСОБА_3 набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5