Справа № 826/18377/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 квітня 2018 року № 826/18377/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного територіального управління юстиції у місті Києві,
начальника управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міненка Кирила Вікторовича
провизнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

24 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, начальника управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міненка Кирила Вікторовича з вимогами:

- визнати незаконними дії Головного територіального управління юстиції у м. Києві, начальника управління нотаріату Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міненка К.В. щодо відмови у проведенні сертифікації нотаріальної діяльності у зв'язку з відсутністю за адресою: АДРЕСА_2;

- визнати незаконними дії Головного територіального управління юстиції у м. Києві, начальника управління нотаріату Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міненка К.В. щодо відмови у реєстрації приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 у зв'язку з необхідністю складання нового кваліфікаційного іспиту;

- зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, начальника управління нотаріату Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міненка К.В. провести сертифікацію робочого місця приватного нотаріуса, і за умови його відповідності вимогам законодавства, видати ОСОБА_1 Свідоцтво про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30 грудня 2009 року вона отримала Свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю №8016, після чого зареєструвала приватну нотаріальні діяльність. Протягом двох років працювала приватним нотаріусом, однак після народження дитини змушена була тимчасово припинити приватну нотаріальну діяльність. Після прийняття рішення про поновлення приватної нотаріальної діяльності звернулась до Головного територіального управління юстиції в м. Києві з проханням провести сертифікацію приміщення, однак отримала відмову у проведенні відповідних дій. Вважаючи відмову незаконною та протиправною змушена звертатися до суду за захистом своїх прав.

30 листопада 2016 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час на усунення недоліків.

У зв'язку з усуненням позивачем виявлених судом недоліків 10 січня 2017 року ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Розпорядженням Керівника апарату від 10 жовтня 2017 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, справу передано судді Добрівській Н.А. та ухвалою від 30 листопада 2017 року прийнято до провадження, призначено справу до судового розгляду.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147 - VIII, яким внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до пункту 10 підпункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні 24 січня 2018 року позивач свої вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив і наполягав на відсутності підстав для задоволення позову з огляду на відповідність дій і рішень відповідачів вимогам чинного законодавства.

В своїх письмових запереченнях, посилаючись на положення Закону України «Про нотаріат» та Положення про вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса та здійснення контролю за організацією нотаріальною діяльності, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23 березня 2011 року №888/5, представник відповідача-1вкзує на те, що до початку нотаріальної діяльності приватним нотаріусом проводиться перевірка відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса встановленим цим Законом умовам. З метою проведення перевірки робочого місця (контори) приватного нотаріуса, працівник Управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у м. Києві неодноразово телефонував ОСОБА_1 на мобільний номер, який було вказано у заяві від 13 вересня 2016 року №24083/0/11-16. Проте, на телефонні дзвінки позивач не відповідала. У зв'язку з наведеним 03 жовтня 2016 року працівником Управління здійснено виїзд за адресою: м. АДРЕСА_2 яка була вказана у заяві. В результаті перевірки виявлено відсутність ОСОБА_1 за вказаною адресою, у зв'язку з чим провести сертифікацію її робочого місця не було можливим, про що складено відповідний акт від 03 жовтня 2016 року. У відповідь на заяву позивача від 31 жовтня 2016 року, працівники Управління здійснили виїзд за адресою: м. АДРЕСА_2 та склали акт про відсутність її на робочому місці від 11 листопада 2016 року. Звертаючись із заявою про вирішення питання щодо можливості реєстрації приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 не подала до Головного територіального управління юстиції у м. Києві документи, визначені законодавством України і з цього приводу будь-яких обґрунтувань позивачем у позовній заяві не наведено, хоча це одна з підстав, необхідних для вирішення цього питання. Відповідно до вимог чинного законодавства, якщо особа протягом трьох років після отримання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю не здійснювала приватну нотаріальну діяльність, не працювала нотаріусом, консультантом державної нотаріальної контори чи помічником (консультантом) приватного нотаріуса, не була посадовою особою, яка здійснює керівництво та контроль за діяльністю нотаріату, їй необхідно до реєстрації приватної нотаріальної діяльності підтвердити свою кваліфікацію шляхом складання нового кваліфікаційного іспиту. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 було повідомлено, що для реєстрації приватної нотаріальної діяльності їй необхідно вчинити всі дії, передбачені чинним законодавством.

У зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача-2, неявка якого в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи письмової заяви позивача і представника відповідача-1, суд на підставі частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 30 грудня 2009 року отримала Свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю №8016.

Приватну нотаріальну діяльність по Київському нотаріальному округу зареєстровано 11 березня 2010 року та видано реєстраційне посвідчення №1088.

23 березня 2012 року приватну нотаріальну діяльність по Київському нотаріальному округу припинено відповідно до наказу начальника Головного управління юстиції у м. Києві від 21 березня 2012 року №503.

13 вересня 2016 року ОСОБА_1 подала заяву до Головного територіального управління юстиції в м. Києві з проханням провести сертифікацію приміщення де планувалося продовжити приватну нотаріальну діяльність.

Не отримавши письмової відповіді позивач 31 жовтня 2016 року звернулась повторно до Головного територіального управління юстиції в м. Києві з проханням провести сертифікацію приміщення.

17 листопада 2016 року позивач отримала лист Головного територіального управління юстиції в м. Києві від 14 листопада 2016 року №27333/0/11-16 за підписом начальника управління нотаріату Міненка К.В. про відмову у сертифікації робочого місця приватного нотаріуса у зв'язку з тим, що працівниками Управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у місті Києві 11 листопада 2016 року о 10-00 годин було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_2 та складено акт про відсутність позивача за вищевказаною адресою, у зв'язку з чим провести сертифікацію робочого місця не було можливості.

Крім того, в листі зазначено, що статтею 10 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що особа, приватна нотаріальна діяльність якої не здійснювалася протягом трьох років після отримання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю і яка не працювала нотаріусом, консультантом державної нотаріальної контори чи помічником (консультантом) приватного нотаріуса, не була посадовою особою, яка здійснює керівництво та контроль за діяльністю нотаріату, до подання заяви про реєстрацію нотаріальної діяльності повинна підтвердити свою кваліфікацію шляхом складання нового кваліфікаційного іспиту в порядку, встановленому Міністерством юстиції України. Таким чином, позивачу запропоновано до реєстрації приватної нотаріальної діяльності підтвердити свою кваліфікацію шляхом складання нового кваліфікаційного іспиту.

Не погоджуючись з відмовою позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Згідно з частинами першою та другою статті 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Нотаріусом може бути громадянин України, який має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи у сфері права не менш як шість років, з них помічником нотаріуса або консультантом державної нотаріальної контори - не менш як три роки, склав кваліфікаційний іспит і отримав свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Не може бути нотаріусом особа, яка має судимість, обмежена у дієздатності або визнана недієздатною за рішенням суду.

Відповідно до положень частини першої статті 24 Закону України «Про нотаріат» реєстрація приватної нотаріальної діяльності провадиться Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі на підставі заяви особи, яка має свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, та акта про сертифікацію про відповідність робочого місця (контори) приватного нотаріуса встановленим цим Законом умовам. У заяві зазначається назва нотаріального округу, в якому особа буде займатися нотаріальною діяльністю.

Як визначає частина п'ята статті 24 Закону України «Про нотаріат», реєстраційне посвідчення видається Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі у семиденний строк після подання заяви. Відмова у реєстрації приватної нотаріальної діяльності допускається у разі, якщо подані документи не відповідають установленим вимогам, а також з підстав, передбачених пунктом 81 частини першої статті 30 цього Закону. Про видачу реєстраційного посвідчення Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі повідомляють органи доходів і зборів за місцем постійного проживання приватного нотаріуса.

Відповідно до частини сьомої статті 24 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус зобов'язаний розпочати нотаріальну діяльність протягом 30 робочих днів після видачі реєстраційного посвідчення.

З наведених норм Закону слідує, що особа, яка отримала свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, має право вчиняти нотаріальні дії, у тому числі, обравши напрям приватної нотаріальної діяльність; у свою чергу, підставою для початку здійснення нотаріальної діяльності приватним нотаріусом є відповідна реєстрація та отримання реєстраційного посвідчення.

Матеріали справи підтверджують, що ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю №8016, видане 30 грудня 2009 року Міністерством юстиції України.

Головним управлінням юстиції у м. Києві 11 березня 2010 року зареєстровано приватну нотаріальну діяльність позивача по Київському міському нотаріальному округу і видано реєстраційне посвідчення №1088.

Наказом Головного управління юстиції у місті Києві від 21 березня 2012 року №503 припинено нотаріальну діяльність ОСОБА_1 по Київському міському нотаріальному округу.

Отже, позивач протягом двох року здійснювала приватну нотаріальну діяльність.

Згідно з частиною восьмою статті 10 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент реєстрації приватної нотаріальної діяльності позивача у 2013 році) визначено, що особа, приватна нотаріальна діяльність якої не здійснювалася протягом трьох років після отримання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю і яка не працювала нотаріусом, консультантом державної нотаріальної контори чи помічником (консультантом) приватного нотаріуса, не була посадовою особою, яка здійснює керівництво та контроль за діяльністю нотаріату, до подання заяви про реєстрацію нотаріальної діяльності повинна підтвердити свою кваліфікацію шляхом складання нового кваліфікаційного іспиту в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

У наведеній редакції частина восьма статті 10 Закону України «Про нотаріат» викладена відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат», який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01 січня 2012 року.

Разом з тим, як встановлено вище, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю видане позивачу 30 грудня 2009 року, а вперше приватна нотаріальна діяльність зареєстрована 11 березня 2010 року, відповідно, норми частини восьмої статті 10 Закону України «Про нотаріат» за принципом дії закону у часі не можуть бути поширені на відносини, що виникли до її прийняття.

Так, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року №1-99/рп, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю №8016 позивач отримала 30 грудня 2009 року, приватну нотаріальну діяльність зареєструвала 11 березня 2010 року, таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не був пропущений строк реєстрації нотаріальної діяльності.

Суд критично ставиться до доводів відповідача щодо правомірності відмови у проведені сертифікації приміщення з підстав відсутності позивача за зазначеною адресою, де вона планувала здійснювати нотаріальну діяльність.

При цьому, начальник головного територіального управління юстиції, у відповідності до абзацу 6 пункту 10 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 23 червня 2011 року №1707/5 (тут і далі в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), несе персональну відповідальність за виконання покладених на головне територіальне управління юстиції завдань і здійснення ним своїх повноважень, упровадження програми діяльності Кабінету Міністрів України в частині проведення державної правової політики, в межах компетенції установлює ступінь відповідальності заступників начальника головного територіального управління юстиції, керівників структурних підрозділів відповідного головного територіального управління юстиції за керівництво окремими ділянками його діяльності, а також за роботу районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції, підвідомчих органів та установ юстиції.

Як закріплено у підпунктах 11.1 та 11.4 пункту 11 цього Положення, начальник Головного територіального управління юстиції очолює Головне територіальне управління юстиції, здійснює керівництво його діяльністю і підвідомчими органами та установами юстиції, представляє Головне територіальне управління юстиції у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями та несе персональну відповідальність за організацію та результати діяльності Головного територіального управління юстиції перед Міністром юстиції України, а також забезпечує виконання Головним територіальним управлінням юстиції Конституції та законів України, указів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мін'юсту та доручень Міністра юстиції України, розпоряджень голови відповідної місцевої державної адміністрації.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідачем не надано суду жодних доказів повідомлення позивача про дату та час проведення огляду приміщення та його сертифікації та не доведено вжиття належних заходів для повідомлення позивача. У зв'язку з цим, суд не приймає до уваги Акт від 11 листопада 2016 року.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши норми законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в частині вимог про визнання незаконними дій Головного територіального управління юстиції у м. Києві, начальника управління нотаріату Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міненка К.В. щодо відмови у проведенні сертифікації нотаріальної діяльності у зв'язку з відсутністю за адресою: АДРЕСА_2 а також щодо відмови у реєстрації приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 у зв'язку з необхідністю складання нового кваліфікаційного іспиту та про зобов'язання Головного територіального управління юстиції у м. Києві провести сертифікацію робочого місця приватного нотаріуса.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання саме начальника управління нотаріату Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міненка К.В. провести сертифікацію робочого місця приватного нотаріуса, підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в наведеній частині суд не вбачає, оскільки у відповідності до положень законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, повноваження по здійсненню відповідної сертифікації покладається саме на відповідний орган, а не на його керівника, який здійснює керівництво діяльністю цього органу.

Вимога позивача про зобов'язання видати ОСОБА_1 Свідоцтво про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності за умови відповідності вимогам законодавства робочого місця (контори) приватного нотаріуса, задоволенню також не підлягає з наступних мотивів.

Тка, відповідно до частин 2, 3 статті 25 Закону України «Про нотаріат», до початку нотаріальної діяльності приватним нотаріусом, а також у разі зміни адреси розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі протягом 15 днів з моменту отримання заяви про зміну адреси розташування робочого місця (контори) проводиться перевірка відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса встановленим цим Законом умовам, за результатами якої складається акт про сертифікацію робочого місця (контори) приватного нотаріуса або акт про відмову у сертифікації робочого місця (контори) приватного нотаріуса.

Приватний нотаріус може здійснювати нотаріальну діяльність лише за наявності акта про сертифікацію робочого місця (контори) приватного нотаріуса або рішення суду, яке набрало законної сили, яким визнано незаконним акт про відмову у сертифікації робочого місця (контори) приватного нотаріуса.

Отже, особа, приватний нотаріус, який змінив адресу, вправі здійснювати діяльність за новою адресою, лише за наявності акта про сертифікацію робочого місця (контори) приватного нотаріуса або рішення суду, яке набрало законної сили, яким визнано незаконним акт про відмову у сертифікації робочого місця (контори) приватного нотаріуса.

Відсутність такого акта, а також відсутність рішення суду, яким визнано незаконним акт про відмову у сертифікації робочого місця (контори) приватного нотаріуса позбавлять особу права здійснювати відповідну діяльність.

Як вбачається із матеріалів справи, на відповідне звернення позивача щодо проведення перевірки робочого місця для здійснення приватної нотаріальної діяльності на предмет відповідності умов, встановлених Законом України «Про нотаріат» та оформлення акта сертифікації, відповідачем-1 складені акти від 03 жовтня 2016 року та від 11 листопада 2016 року про неможливість проведення сертифікації робочого місця ОСОБА_1 у зв'язку з її відсутністю за вказаною адресою.

Враховуючи, що відповідачем-1 не складався акт, передбачений статтею 25 Закону України «Про нотаріат», суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, з огляду на предмет спору, не узгоджуються з повноваженнями суду, оскільки, у даному випадку, вибір типу акта, який повинен скласти відповідач-1 результатами перевірки відноситься до його виключної компетенції.

До того ж, у відповідності до частини 7 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення).

Відтак, враховуючи наведені вище висновки суду щодо підтвердження факту порушення прав позивача щодо відмови у проведенні сертифікації робочого місця та у реєстрації приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 з підстав необхідності складання ОСОБА_1 нового кваліфікаційного іспиту, належним способом відновлення порушеного права позивача є покладення обов'язку на Головне територіальне управління юстиції у місті Києві провести перевірку відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса встановленим Законом України «Про нотаріат» умовам і вирішити питання щодо наявності правових підстав для сертифікації робочого місця (контори) приватного нотаріуса і для видачі ОСОБА_1 свідоцтва про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, 3. при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.3, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити застково.

Визнати незаконними дії Головного територіального управління юстиції у місті Києві, начальника управління нотаріату Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міненка Кирила Вікторовича щодо відмови у проведенні сертифікації нотаріальної діяльності у зв'язку з відсутністю за адресою: АДРЕСА_2

Визнати незаконними дії Головного територіального управління юстиції у місті Києві, начальника управління нотаріату Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міненка Кирила Вікторовича щодо відмови у реєстрації приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 у зв'язку із необхідністю складання нового кваліфікаційного іспиту.

Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у місті Києві провести перевірку відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса встановленим Законом України «Про нотаріат» умовам і вирішити питання щодо наявності правових підстав для сертифікації робочого місця (контори) приватного нотаріуса ОСОБА_1 і для видачі їй свідоцтва про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 413 (чотириста тринадцять) гривень 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Позивач - ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1, виданий Автозаводським РВКМУ України у Полтавській обл. 15.05.2001, місце реєстрації: м. Київ, вул. АДРЕСА_1).

Відповідач - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві (, адреса: 01001, м. Київ, пров. Музейний, 2-Д, телефон: , 279-85-41)

Суддя Н.А. Добрівська