Справа № 805/4063/17-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 року справа №805/4063/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Василенко Л.А., Гайдара А.В., секретаря судового засідання Терзі Д.А., за участю представника відповідача 2 ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної фіскальної служби України та Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 р. (яке у повному обсязі складено 29 січня 2018 року у м. Слов'янськ Донецької області) у справі № 805/4063/17-а (головуючий І інстанції суддя Смагар С.В.) за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІВІЯ" до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (відповідач 1), Державної фіскальної служби України (відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення від 27 грудня 2016 року № 166, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "ТРІВІЯ" звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Державної фіскальної служби України, в якому просило визнати протиправним, скасувати рішення відповідача 1 від 27.12.2016 року № 166 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість за № 200121291 від 11.04.2013 року; зобов'язати відповідача 2 поновити реєстрацію платника податку на додану вартість № 200121291 від 11.04.2013 року шляхом внесення запису про скасування рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 27.12.2016 року № 166 до Реєстру платників податку на додану вартість; зобов'язати відповідача 2 відновити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість значення реєстраційної суми з податку на додану вартість у сумі 35 015 643, 00 грн., станом на дату анулювання реєстрації платника податку на додану вартість позивачу (а.с. 4-6).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 р. у справі № 805/4063/17-а адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області від 27 грудня 2016 року № 166 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІВІЯ».

Зобов'язано Державну фіскальну службу України відновити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість значення реєстраційної суми з податку на додану вартість у сумі 35015643 грн., станом на дату анулювання реєстрації платника податку на додану вартість - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІВІЯ».

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 95-98).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач 1 та відповідач 2 подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач 1 вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що порядок подання податкових декларацій до контролюючих органів визначено ст. 49 Податкового кодексу. Відповідно до п. 49.3 ст. 49 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено Кодексом, особисто платником податків або уповноваженою на це особою; надсилається поштою з повідомленням про вручення та описом вкладення; засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

В той же час, відповідно до абз. 2 п. 49.4 ст. 49 ПК України з урахуванням внесених змін, з 1 січня 2015 року податкова звітність з податку на додану вартість подається до контролюючого органу всіма платниками в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

З урахуванням п.п. 184.1-184.2 ст. 184 Податкового кодексу України, фахівці інспекції діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач 2 в обґрунтування апеляційної скарги посилається на п.п. 184.1-184.2 ст. 184, 200 Податкового кодексу України, Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість. Зазначає, що нормами Податкового кодексу України відновлення у системі електронного адміністрування податку на додану вартість значення реєстраційної суми з податку на додану вартість у разі закриття рахунку платника у системі електронного адміністрування податку на додану вартість не передбачено.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Відзив на апеляційні скарги Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Державної фіскальної служби України до суду не надходив.

Представник відповідача 2 доводи апеляційної скарги підтримала у повному обсязі.

Представник позивача та відповідача 1 до суду не з'явились, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ТРІВІЯ» зареєстроване як юридична особа у м. Маріуполі Донецької області з 2017 року, включене до ЄДРПОУ за номером 36631668, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 2017 року перебуває на податковому обліку у Маріупольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, протягом 2016 року знаходилось на податковому обліку у Вишгородській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області (а.с. 9, 13).

27 грудня 2016 року першим відповідачем прийнято рішення № 166 відносно позивача про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість з підстав неподання податковому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних місяців та протягом періоду з грудня 2015 року по листопад 2016 року (включно) (а.с. 7).

Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Спірним питанням цієї справи є правомірність прийняття відповідача 1 рішення від 27.12.2016 року № 166 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Згідно пункту 49.3 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: особисто платником податків або уповноваженою на це особою, надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 49.4 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації контролюючому органу в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису. Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису. У разі розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів платник податків, договір з яким розірвано, має право до складання нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 цієї статті.

У разі надсилання податкової декларації поштою, платник податку зобов'язаний здійснити таке відправлення на адресу відповідного контролюючого органу не пізніше ніж за п'ять днів до закінчення граничного строку подання податкової декларації, визначеного цією статтею, а при поданні податкової звітності в електронній формі, - не пізніше закінчення останньої години дня, в якому спливає такий граничний строк (п. 49.5 ст. 49 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України, прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Згідно п. 49.9, 49.10 ст. 49 Податкового кодексу України за умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою: за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв'язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою; у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Підпунктом "г" пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України встановлено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається, зокрема, у разі якщо, особа яка зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

Анулювання реєстрації на підставі, визначеній у підпункті "а" пункту 184.1 цієї статті, здійснюється за заявою платника податку, а на підставах, визначених у підпунктах "б"-"з" пункту 184.1 цієї статті, може здійснюватися за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу (п. 184.2 ст. 184 Податкового кодексу України).

Матеріалами справи підтверджено, що 20 квітня 2016 року № 200420166/1264 та 23 травня 2016 року № 230520164/1493 між позивачем та Ірпінською ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області були укладені договори про визнання електронних документів.

Пунктом 2розділу 1 «Предмет договору» зазначено, що Договір надає Платнику податків можливість, а не зобов'язує його подавати до органів ДФС податкові документи у електронному вигляді, якщо інше не передбачено законом.

Орган ДФС має право розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку ненадання Платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни Платником місця реєстрації (а.с. 60-65).

Позивач листом від 30 жовтня 2017 року за вихідним № 2/30-10 звертався до Ірпінського відділення Вишгородської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області щодо надання інформації, стосовно укладання та розірвання договорів на визнання електронної звітності позивача з органами ДФС за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року.

7 листопада 2017 року за вихідним № 4648/10/10-31 Ірпінським відділенням Вишгородської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області надано відповідь на звернення позивача від 30 жовтня 2017 року, в якій зазначено, що 20.04.2016 року Ірпінським відділенням Вишгородської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області з СТОВ «Трівія» укладено Договір. 20.04.2016 року позивачем 1 зупинено дію Договору. 23 травня 2016 року Ірпінським відділенням Вишгородської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області з позивачем укладено договір та 23 травня 2016 року договір автоматично розірвано на рівні ДФС України, 1 липня 2016 року Ірпінським відділенням Вишгородської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області з позивачем укладено договір та 1 липня 2016 року договір автоматично розірвано на рівні ДФС України (а.с. 11).

Крім того, в матеріалах справи міститься службова записка заступника начальника Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, зі змісту якої вбачається, що договір про визнання електронних документів з позивачем не укладався та податкові декларації з податку на додану вартість у паперовому вигляді позивачем до контролюючого органу не подавались (а.с. 67).

Разом з тим, 11 жовтня 2016 року, 6 листопада 2016 року, 21 листопада 2016 року позивачем у паперовому вигляді були подані податкові декларації з податку на додану вартість до податкового органу та вони були прийняті останнім, про що свідчать штампи контролюючого органу на податкових деклараціях (а.с. 19-31).

У відповідності до пунктів 49.11, 49.15 статті 49 Податкового кодексу України, контролюючий орган не надіслав/не надав позивачу письмової відповіді про відмову у прийнятті його податкових декларацій, а також, не надав суду докази, що підтверджують неотримання контролюючим органом вказаних декларацій, а тому наведені декларації вважаються прийнятими контролюючим органом.

Крім того, контролюючий орган не повідомив позивачу причини розірвання договорів про визнання електронної звітності, що об'єктивно позбавило позивача права своєчасного звітування шляхом направлення засобами електронного зв'язку, зокрема, декларації з податку на додану вартість (а.с. 19-31).

Як передбачено п. 49.4 ст. 49 Податкового кодексу України, у разі розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів платник податків, договір з яким розірвано, має право до складання нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 цієї статті.

Таким чином, надіслав податкові декларації поштою, позивач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

З огляду на вищезазначене, у період з грудня 2015 року по листопад 2016 року, визначений у спірному рішенні про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 27 грудня 2016 року № 166, посилання податкового органу на неподання платником податку протягом 12 послідовних податкових місяців податкової декларації з податку на додану вартість є безпідставними, що обумовлює відсутність підстав для анулювання свідоцтва про реєстрацію позивача як платника податку на додану вартість, відтак оскаржуване рішення є протиправним.

З огляду на викладене, рішення від 27 грудня 2016 року № 166 про анулювання реєстрації позивача, як платника податку на додану вартість підлягає скасуванню, про що вірно визначено судом першої інстанції.

Щодо зобов'язання відповідача 2 відновити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість значення реєстраційної суми з податку на додану вартість у сумі 35 015 643, 00 грн. станом на дату анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Основним видом економічної діяльності Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІВІЯ" є розведення великої рогатої худоби молочних порід, тобто товариство вело фінансово-господарську діяльність.

Позивач 3 серпня 2017 року звертався до Головного управління ДФС у Донецькій області про надання інформації щодо залишку на ПДВ - рахунку підприємства ліміту на дату анулювання реєстрації платника ПДВ.

Листом від 30 серпня 2017 року за вихідним № 19922/10/05-99-12-01-13 Головне управління ДФС у Донецькій області повідомило, що дані бази Реєстру операцій по рахункам ПДВ Системи електронного адміністрування ПДВ, що відображаються у ГУ ДФС у Донецькій області, свідчать про те, що сума ліміту на 21 жовтня 2016 року склала 35797718 грн., станом на 12 січня 2017 року склала 35015643 грн. (9-10).

Головне управління ДФС у Донецькій області листом від 10 січня 2018 року за вихідним № 812/10/05-99-12-01-13 на лист позивача від 5 січня 2018 року № 1/05-01 також підтвердило, що дані бази Реєстру операцій по рахунках ПДВ Системи електронного адміністрування ПДВ свідчать про наявність суми ліміту станом на 12 січня 2017 року в розмірі 35015643 грн. Першим відповідачем також наданий витяг з Реєстру операцій по рахунках ПДВ Системи електронного адміністрування ПДВ, з якого вбачається наявність у позивача суми ліміту станом на 12 січня 2017 року в розмірі 35015643 грн.

З моменту анулювання реєстрації особи як платника податку, така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, виписку податкових накладних. У разі анулювання реєстрації особи як платника податку, останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації. Якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов'язаний визначити податкові зобов'язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

У разі якщо платник податку, реєстрація якого анулюється, має податкові зобов'язання за результатами останнього податкового періоду, така сума податку враховується в суму зменшення бюджетного відшкодування, а в разі його відсутності у строки, визначені цим Кодексом, платник зобов'язаний погасити суму податкових зобов'язань або податкового боргу з цього податку, що виникли до такого анулювання, за їх наявності, незалежно від того, залишатиметься така особа зареєстрованою як платник цього податку на день сплати такої суми податку чи ні. У разі якщо за результатами останнього податкового періоду особа має право на отримання бюджетного відшкодування, таке відшкодування надається протягом строків, визначених цим розділом, незалежно від того, чи буде така особа залишатися зареєстрованою як платник цього податку на дату отримання такого бюджетного відшкодування, чи ні (п. 184.5-184.9 ст. 184 Податкового кодексу України).

Тобто, з наведеного вище не вбачається відсутність права платника податків внаслідок анулювання реєстрації платника ПДВ на віднесення сплачених сум до податкового кредиту або виписку податкових накладних за господарськими операціями, здійснюваними до такого анулювання та під час наявності у такого платника статусу платника ПДВ.

Згідно з положеннями пункту 200-1.1 статті 200-1 Податкового кодексу України система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку: - суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних; - суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України; - суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; - суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних; - інші показники, які згідно з вимогами пункту 34 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу враховуються під час обрахунку суми податку, обчисленої за формулою, визначеною пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.

Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість встановлений Кабінетом Міністрів України, а саме постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 569 "Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість" (далі Порядок № 569).

Цей Порядок визначає механізм відкриття та закриття рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість (далі - податок), особливості складення податкових накладних та розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних (далі - розрахунки коригування) у такій системі, а також механізм проведення розрахунків з бюджетом з використанням зазначених рахунків.

Згідно з пунктом 13 Порядку № 569 електронного адміністрування податку на додану вартість ДФС автоматично обчислює суму податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі. Платник податку має право отримувати у ДФС інформацію про стан свого електронного рахунка (в тому числі додаткових електронних рахунків), а також суму податку, на яку він має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі.

Таким чином, анулювавши реєстрацію платника податку на додану вартість, відповідач позбавив позивача у підтвердженні права на мирне володіння його майном, що призводить до значних втрат у господарській діяльності позивача та не узгоджується із закріпленими в Україні, як у правовій державі, принципами юридичної визначеності та законних (легітимних) очікувань.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Мирне володіння означає, що порушення принципу, встановленого у першому реченні, може мати місце і за відсутності прямого або фізичного втручання у право власності. Так, наприклад, порушення може мати форму позбавлення можливості використати власність, ненадання дозволів, або інших форм перешкоджання реалізації права власності, що є наслідком застосування законодавства або заходів органів державної влади /рішення Європейського суду у справі Wiggins v. Unated Kingdom Appl. 7456/76 (1976)/.

Європейським судом з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03) було зазначено, що затримки у відшкодуванні ПДВ можна вважати втручанням у право на мирне володіння своїм майном, а постійні затримки відшкодування і компенсації у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, так само як і стан невизначеності щодо часу повернення коштів, порушує "справедливий баланс" між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном.

Дана правова позиція Європейського суду з прав людини свідчить на користь висновку, що в контексті податкових спорів позбавлення права отримати податкову вигоду (податковий кредит чи бюджетне відшкодування ПДВ) розглядається як позбавлення власності.

Таким чином, створення перешкод чи встановлення обмежень, що не ґрунтуються на вимогах закону у праві вільно розпоряджатись накопиченим за наслідками розрахунків з бюджетом від'ємним значенням з податку на додану вартість є формою втручанням у право на мирне володіння своїм майном.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовної вимоги позивача щодо зобов'язання відновити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість значення реєстраційної суми з податку на додану вартість у сумі 35015643 грн., станом на дату анулювання реєстрації платника податку на додану вартість - позивача у справі.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з нормами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищезазначеного, суд апеляційної погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області від 27 грудня 2016 року № 166 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІВІЯ»; зобов'язання Державну фіскальну службу України відновити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість значення реєстраційної суми з податку на додану вартість у сумі 35015643 грн., станом на дату анулювання реєстрації платника податку на додану вартість - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІВІЯ».

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної фіскальної служби України та Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 р. у справі № 805/4063/17-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Л.А. Василенко

А.В. Гайдар