Справа № 755/3751/18
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 755/3751/18 Суддя (судді) першої інстанції: Чех Наталія Анатоліївна
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Файдюка В.В.,

Чаку Є.В.,

при секретарі Козуб А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В судове засідання суду апеляційної інстанції з'явились представник апелянта та представник позивача. Представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, представник позивача заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться в Україні без законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України. Даний факт не заперечує представник відповідача, який пояснив, що відповідач перебуває на території України з 2009 року, прибув з метою навчання, навчався в Харківському технологічному університеті, навчання закінчив в 2015 році. В 2016 році переїхав до міста Києва. Після закінчення терміну перебування на території України (згідно з копіями паспорту термін закінчився 02.04.2017 року) вчасно не виїхав у зв'язку з відсутністю коштів на придбання квитка.

Також судом першої інстанції встановлено, що за порушення правил перебування іноземців в Україні 09.11.2017 року відносно громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП та винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (510 грн.). У цей же день, відповідач отримав копію постанови про накладення адміністративного стягнення та сплатив штраф.

09.11.2017 року позивачем було прийняте рішення про примусове повернення з України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до якого зобов'язано останнього виїхати з України до 09.12.2017 року. Рішення про примусове повернення до суду не оскаржувалося.

14.03.2018 року працівниками ГУДМС України в м. Києві під час загальнодержавних профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою "Мігрант" було встановлено, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення від 09.11.2017 року.

Встановлено, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, досяг 18-річного віку, статус біженця йому не надано, в процедурі отримання статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту в Україні не перебуває, тобто відсутні підстави за яких примусове видворення не застосовується.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

У відповідності до ч. 3 ст. 26 Закону № 3773-VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Зокрема, згідно з ч. 4 ст. 26 Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частина 6 статті 26 Закону № 3773-VI передбачає, що контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

У відповідності до ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Відповідно до ч. 8 ст. 30 Закону № 3773-VI положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Статтею 31 Закону № 3773-VI визначено перелік обставин, за наявності яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення іноземця або особи без громадянства.

Судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було встановлено наявності обставин, передбачених ст.ст. 30, 31 Закону № 3773-VI, які забороняють примусове видворення відповідача.

Крім того, відсутні підстави вважати, що відповідач підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позов про примусове видворення відповідача з України підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що посилання відповідача та його представника, як на підставу для відмови в задоволенні позовної вимоги про затримання відповідача, на той факт, що відповідач перебуває в офіційному шлюбі з громадянкою України та те, що він звернувся до свого посольства, яке знаходиться в Польщі, з приводу оформлення документів, є необґрунтованими. Дані обставини не є такими, що можуть свідчити про те, що відповідач не буде ухилятися від виконання рішення в частині примусового видворення з території України.

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідач мав обов'язок і можливість без будь-якого затримання покинути територію України як після спливу строку (дозволу) перебування на території України (02.04.2017 року), так і після прийняття рішення про примусове повернення від 09.11.2017 року, однак цього не зробив, що свідчить в свою чергу про ухиляння відповідача від дотримання, виконання вимог законодавства України.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду в суді апеляційної інстанції) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 272, 288, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 - ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Файдюк В.В.

Чаку Є.В.