Справа № 826/15757/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

23 квітня 2018 року м. Київ№ 826/15757/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Ясинської К.В., позивача, представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Терещенко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_3 у справі за його позовом до Управління поліції охорони в місті Києві Національної поліції України, Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди й розрахунку, без розгляду,

встановив:

07.10.2016 ОСОБА_3 (ОСОБА_3) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління поліції охорони в місті Києві Національної поліції України (Управління поліції охорони в м. Києві), Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (УДСО при ГУМВС України в м. Києві) про:

- визнання незаконним рішення УДСО при ГУМВС України в м. Києві щодо звільнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за порушення дисципліни;

- скасування наказу від 04.02.2014 №45 о/с про звільнення ОСОБА_3 зі служби за порушення дисципліни за пунктом «є» статті 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- зобов'язання Управління поліції охорони в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_3 кошти за час вимушеного прогулу у зв'язку із незаконним звільненням з 04.02.2014 по дату прийняття рішення у справі;

- поновлення ОСОБА_3 на посаді рівноцінній тій, з якої його було звільнено з УДСО при ГУМВС України в м. Києві;

- зобов'язання Управління поліції охорони в м. Києві надати направлення ОСОБА_3 на проходження військово-лікарської комісії;

- стягнення на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 3000 грн;

- стягнення на користь ОСОБА_3 кінцевого розрахунку при звільненні.

Зазначив, що наказом від 04.02.2014 №45 о/с його звільнено з посади командира взводу роти охорони об'єктів Шевченківського районного відділу за порушення дисципліни за пунктом «є» статті 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Однак, посилаючись на те, що в порушення встановленого законом порядку звільнення, відповідач не зажадав від нього пояснень щодо порушення дисципліни, не направив на проходження військо-лікарської комісії, не ознайомив з наказом про звільнення, не провів кінцевого розрахунку, надав трудову книжку не під підпис, у трудовій книжці не вказав підставу звільнення, - просив позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.10.2016 відкрито провадження у справі, запропоновано відповідачу надати заперечення та витребувано у сторін докази на підтвердження їх вимог та заперечень.

На підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, згідно з розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2017, справу передано на автоматичний розподіл справ між суддями.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для її подальшого розгляду і вирішення визначено суддю Чудак О.М.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2017 адміністративна справа №826/15757/16 прийнята до провадження та призначена до судового розгляду.

Суд встановив, що позивач, звертаючись до суду з адміністративним позовом, подав клопотання про поновлення строків звернення до суду, в якому в якості поважних причин його пропуску зазначив: участь у протестах на Революції гідності, вступ до батальйону «Донбас», перебування у зоні проведення антитерористичної операції з серпня по жовтень 2014, з січня по травень 2015 волонтерська діяльність, з травня 2015 по листопад 2015 працевлаштування за трудовим договором на тимчасову роботу, з листопада 2015 по квітень 2016 робота охоронцем, а з квітня 2016 перебування у відпустці по догляду за дитиною.

Управління поліції охорони в м. Києві надало суду заперечення від 07.11.2016 №2410/43/29/5/01-2016, у якому просило відмовити у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю, а також на підставі статей 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у редакції, станом на час виникнення даних відносин, у задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними відмовити й залишити позовну заяву без розгляду.

В обґрунтування клопотання зазначило, що наказом УДСО при ГУМВС України в м. Києві від 04.02.2014 №45 о/с за перебування в стані алкогольного сп'яніння на службі з табельною зброєю на командира взводу роти охорони об'єктів Шевченківського РВ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України. ОСОБА_3 дізнався про звільнення 07.02.2014 та в той же день отримав трудову книжку й військовий квиток, що підтверджується підпискою.

Відповідач звернув увагу суду, що жодних причин для поновлення строку звернення до суду, які є поважними у розумінні КАС України, ОСОБА_3 у позовній заяві та клопотанні про поновлення пропущеного строку на звернення до суду не наведено.

В свою чергу суд, враховуючи, що розгляд справи розпочато спочатку, встановив обставини у справі, за клопотанням представника позивача заслухав в засіданні пояснення самого ОСОБА_3 та надав можливість новому представнику додатково в судовому засіданні обґрунтувати їх позицію. Дослідив матеріали справи й при вирішенні поставленого на розгляд клопотання, з'ясовуючи питання щодо початку перебігу строку звернення до суду з даним позовом та поважності причин його пропуску, виходив з наступного.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України (в редакції, яка була чинною до 15.12.2017, тобто чинній на момент звернення позивача до суду) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною першою статті 99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини третьої цієї ж статті, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тобто, чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавство обмежувало право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів конкретно визначеним строком. Це, насамперед, викликано специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Дані строки обмежують час, протягом якого вказані правовідносини можуть вважатися спірним; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд вважає, що встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, процесуальних дій.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997, далі - Конвенція) гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд з прав людини у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України (після 15.12.2017 ч. 2 ст. 6 КАС України), суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За практикою Європейського Суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Суд також врахував, що процесуальні норми, якими встановлені скорочені строки звернення до суду, визнані конституційними за Рішенням Конституційного Суду №17-рп/2011 від 13.12.2011. При цьому, Конституційний Суд зазначив, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Публічна служба, згідно пункту 15 частини першої статті 3 КАС України (після 15.12.2017 п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України) - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суд встановив, що наказом УДСО при ГУМВС України в м. Києві від 04.02.2014 №45о/с командира взводу роти охорони об'єктів Шевченківського РВ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ України.

В обґрунтування причин поважності пропуску строку звернення до суду, позивач крім інших обставин зазначив, що був позбавлений можливості ознайомитися з наказом про звільнення.

Однак, згідно акту Шевченківського РВ УДСО при ГУМВС України в м. Києві від 02.02.2014 ОСОБА_3 не вийшов на службу без поважної причини (т. 1 а.с. 124). Крім того, згідно підписки ОСОБА_3 07.02.2014 отримав на руки трудову книжку та військовий квиток. А як зазначив в судовому засіданні і сам позивач копію наказу йому передали у травні 2014 року при оформленні ним документів до батальйону «Донбас».

Отже, оскаржуваний наказ про звільнення ОСОБА_3, датований 04.02.2014, проте, з адміністративним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду лише 07.10.2016, що підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті в якому надійшов позов, тобто поза межами, передбаченого частиною третьою статті 99 КАС України, місячного строку звернення до суду. З моменту звільнення з посади до моменту подання позову минуло більше 2 років.

Доводи позивача щодо поважності причин пропуску строку, суд вважає необґрунтованими, оскільки з дати оскаржуваного наказу про звільнення позивача, на роботу він не з'являвся. Відповідно, отримання на руки трудової книжки в якій містився запис про звільнення, свідчить про обізнаність позивача про факт свого звільнення.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому, «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Підставами для визнання причин пропуску строку звернення із даним позовом поважними, визнаються лише обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Оскільки, дане поняття за своєю суттю є оціночним, суд у кожному конкретному випадку має надати правову оцінку відповідним обставинам та, як наслідок, визначити, чи можуть такі обставини бути визнані поважними.

Європейський Суд з прав людини у Справі «Пономарьов проти України» зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Належних доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованих причин, що перешкоджали звернутися у строки, встановлені частиною третьою статті 99 КАС України, позивачем не надано, а судом не встановлено.

Так, позивач пояснив, що відповідно до довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданої Головним управлінням Національної гвардії України 26.01.2016 за №6/в ОСОБА_3 з 18.08.2014 по 05.10.2014 брав участь в антитерористичній операції в районі проведення антитерористичної операції - м. Слов'янськ Донецької області та м. Попасна Луганської області.

Оцінюючи вказану обставину суд виходить з того, що вона стосується незначного проміжку часу. Повернувшись з району проведення антитерористичної операції у жовтні 2014 року, ОСОБА_3 звернувся з даним позовом до суду лише у жовтні 2016 року, тобто через 2 роки.

Суд відхиляє як необґрунтовані доводи позивача, що поважною причиною пропуску строку звернення до суду є його волонтерська діяльність з січня по травень 2015 року, оскільки така діяльність є добровільною і не позбавляла позивача можливості звернутись з позовом про поновлення на публічній службі.

Крім того, суд дійшов висновку, що у справах, предметом позовних вимог в яких є поновлення на публічній службі потрібно враховувати, що характер спірних правовідносин сторін зумовлює необхідність звернення до суду саме у скорочені строки, адже звернення до суду у скорочені строки підтверджує сам факт наявності бажання у особи поновити відносини публічної служби, надає можливість особі, яка незаконно звільнена з публічної служби у найбільш ефективний спосіб поновити порушені права - вимагати суд поновити на посаді, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу тощо.

Натомість, працевлаштування позивача на іншій роботі свідчить про відсутність у нього наміру та бажання працювати на публічній службі, а також виключає можливість зарахування до трудового стажу періоду більшого ніж 2 роки, в тому числі і періоду коли він з власного волевиявлення перебував у трудових відносинах з іншими роботодавцями.

Суд відхиляє доводи позивача, що його працевлаштування на іншій роботі у зв'язку з скрутним фінансовими становищем є поважною причиною, яка унеможливлювала звернення до суду. Таке ж обґрунтування стосується і періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною.

У клопотанні про поновлення строку звернення до суду через більше як 2 роки позивачем не наведено поважних причин пропуску такого строку, тобто обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та є співрозмірними з необхідністю захисту прав позивача.

За правилами, встановленими статтею 100 КАС України такий адміністративний позов залишається без розгляду, про що постановляється ухвала.

Згідно з пунктом дев'ятим частини першої статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким внесено зміни до КАС України та викладено його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, частиною першою статті 122 КАС України (у редакції Закону №2147-VIII) передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною п'ятою вказаної статті встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України (в редакції Закону №2147-VIII), якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З системного аналізу положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України Закону (в редакції Закону №2147-VIII) суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 123, 240, 248, 254 КАС України,

ухвалив:

Клопотання представника задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_3 до Управління поліції охорони в місті Києві Національної поліції України, Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди й розрахунку, - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України й може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак