Справа № 826/27839/15
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 квітня 2018 року № 826/27839/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Підприємства з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн ЛТД»

до

Маріупольської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області,

Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

Міжрегіональне Головне управління Державна фіскальна служба – Центральний офіс з обслуговування великих платників

про

визнання протиправною бездіяльності, зобов’язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Підприємство з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн ЛТД» (далі – позивач, ПІІ «МакДональдз Юкрейн ЛТД») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Маріупольської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі – відповідач-1, Маріупольська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області), Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області (далі – відповідач-2, Управління ДКС України у м. Маріуполі Донецької області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міжрегіональне Головне управління Державної фіскальної служби – Центральний офіс з обслуговування великих платників (далі – третя особа, Міжрегіональна ДФС – Центральний офіс з ОВП), в якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність відповідач-1, що полягає у не вчиненні дій, направлених на повернення позивачу суми надміру сплачених грошових зобов’язань в розмірі 521178,00 грн. на підставі заяви позивача від 27.04.2015, вих. №848/05-ЕВЕ.

- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача (, місцезнаходження: 02140, м. Київ, вулиця Гришка, будинок 7; р/р: 4 в АТ «Райффайзен банк АВАЛЬ, МФО 380805) через Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області суму надміру сплачених грошових зобов’язань в розмірі 521178,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю бездіяльності відповідачів щодо не вчинення дій спрямованих на повернення позивачу суми надміру сплачених грошових зобов’язань, оскільки за останнім обраховуються суми надмірно сплачених коштів в розмірі 521178,00 грн., в результаті перенесення сум переплати з авансових внесків на прибуток підприємств по консолідованій сплаті податку. Крім того, позивачем зазначено, що в спірний період, філії вважались окремими платниками податку на прибуток (підпункт 133.1.5 пункту 133.1 статті 133 Податкового кодексу України), а позивач перебував на консолідованій сплаті такого податку. Тобто, відповідно до пункту 152.4 Податкового кодексу, позивач зобов’язаний декларувати та сплачувати податок як за своїм місцезнаходженням, так і окремо за місцезнаходженням філій. Так, позивач зазначає, що відповідно до показників рядка 04 Розрахунку податкових зобов’язань щодо сплати консолідованого податку на прибуток за 2014 рік, філією позивача у м. Маріуполі за 2014 рік було самостійно узгоджено (нараховано) податку на прибуток в розмірі 39406,00 грн. При цьому, протягом 2014 року, філією позивача у м. Маріуполі було сплачено до бюджету авансових внесків з податку на прибуток в розмірі 560584,00 грн., з яких 272440,00 грн. сплачено за рахунок переплати з авансових платежів в 2013 року, що відображено (узгоджено) в рядку 05 Розрахунку податкових зобов’язань щодо сплати консолідованого податку на прибуток за 2014 рік. Отже, у позивача є надмірна сплата податку на прибуток підприємств. Зокрема, за філією позивача (без статусу окремої юридичної особи) в м. Маріуполі така надмірна сплата складає суму в розмірі 521178,00 грн. Вказане перевищення прямо відображене в спеціальному рядку 06 Розрахунку податкових зобов’язань щодо сплати консолідованого податку на прибуток за 2014 рік (зокрема, в такому рядку сума податку на прибуток, зменшена на суму авансового внеску, що складає показник «-521 178,00 грн.»).

У своїх додаткових поясненнях до позовної заяви від 27.04.2016 позивач, окрім наведених вище доводів, звертає увагу суду на те, що оскільки позивач переплатив податок, і подав відповідну заяву про повернення коштів, то позивач виконав всі вимоги закону для такого повернення. Крім того, підготовка висновку для органу казначейства є одним з обов’язків відповідача-1 в рамках загальної процедури повернення коштів. На думку позивача, самі лише вимоги про зобов’язання підготувати висновок для органу казначейства не можуть вважатись достатніми для остаточного (ефективного) юридичного захисту прав позивача. Тому, позивач вважає, що в даному випадку ефективним способом захисту можна вважати саме вимогу про стягнення податку, правом на яку позивач наділений, зокрема, відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заперечення на позовну заяву від відповідача-1 не надходило. Однак, відповідачем-1 направлено листи №5286/10//05-19-10 від 15.02.2016 та №13086/10//05-19-10 від 18.04.2016, в яких останній просив суд розглянути дану адміністративну справу без участі представників Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області в письмовому провадженні. Крім того, додатково зазначив, що Розрахунок податкових зобов’язань щодо сплати консолідованого податку на прибуток позивач надавав до Жовтневої ОДПІ м. Маріуполя ГУ ДФС у Донецькій області (яка є окремою інспекцією, що зареєстрована в ЄДРПОУ та яка є самостійною юридичною особою), відтак, на думку відповідача-1, станом на 18.04.2016 Маріупольська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області не є належним відповідачем за цією справою.

Відповідач-2 позовні вимоги не визнав, у своїх письмових запереченнях просив у задоволенні позову відмовити, оскільки право на повернення сплачених податків і зборів виникає на підставі висновку про повернення надмірно сплачених митних платежів, який направлено органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, тому вимога про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача суми надміру сплачених грошових зобов’язань в розмірі 521178,00 грн. є безпідставною.

Заперечення на позовну заяву від третьої особи не надходило.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.12.2015 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

09.03.2016 позивачем подано клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Міжрегіональне ГУ ДФС – Центральний офіс з ОВВ, за наслідком розгляду якого, судом постановлено ухвалу про залучення вказану особу до участі у справі.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 10.10.2017 №6220 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2017 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/27839/15 та вказану справу 18.10.2017 передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2017 прийнято до провадження адміністративну справу №826/27839/15, зобов’язано учасників процесу подати до канцелярії суду всі наявні документи та пояснення, які, на думку учасників процесу, мають значення для розгляду даної справи, крім тих, що вже наявні в матеріалах справи, а також призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Заслухавши представника позивача, що з’явились у судове засідання, ознайомившись з письмовими запереченнями відповідача-2, наявними матеріалами справи, які дають змогу здійснити оцінку правомірності взаємовідносин сторін, у зв’язку з відсутністю потреби заслуховувати свідків чи експерта, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи заяв позивача та відповідачів про здійснення розгляду справи без їх участі, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до пункту 10 підпункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши подані документи і матеріали справи, з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ПІІ «МакДональдз Юкрейн Лтд» звернулось до Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області (за місцезнаходженням філії позивача) із заявою від 27.04.2015 №848/05-ЕВЕ, в якій просило згідно ст.43.3 Податкового кодексу України повернути надміру сплачені грошові кошти по філії ПІІ «Макдональдз Юкрейн Лтд» в місті Маріуполі у розмірі 521178,00 грн., які залишились на обліковій картці авансових внесків з податку на прибуток (КБК 11023300) та податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів (КБК 11023300) за структурний підрозділ, облікову картку якого було відкрито у ОДПІ міста Маріуполя.

Зазначену заяву отримано Жовтневою ОДПІ м. Маріуполя (правонаступник якої є Маріупольська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області) 12.05.2015, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №608.

Однак, станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом, відповідачем-1 не вирішено питання щодо повернення позивачу суми надміру сплачених грошових зобов’язань в розмірі 521178,00 грн. на підставі заяви позивача від 27.04.2015 №848/05-ЕВЕ.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи доводи позивача та заперечення відповідачів, суд бере до уваги наступне.

У позовній заяві позивач зазначає, що з 2013 року, для покращення стану державного бюджету, законодавець запровадив нові правила нарахування та сплати податку на прибуток підприємств. Зокрема, відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що у складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов’язань.

При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому визначено граничний строк подачі річної податкової декларації за попередній звітний (податковий) рік, до місяця подання податкової декларації за поточний звітний (податковий) рік.

Платники податку на прибуток щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду.

21.02.2014 позивач надіслав до Жовтневої ОДПІ м. Маріуполя ГУ Міндоходів у Донецькій області розрахунок податкових зобов’язань щодо сплати консолідованого податку за період 2013 рік.

Згідно з квитанцією №2 вказану звітність доставлено до Жовтневої ОДПІ м. Маріуполя ГУ Міндоходів у Донецькій області 21.02.2014, даний документ прийнято.

Також, 27.02.2015 позивач надіслав до Жовтневої ОДПІ м. Маріуполя ГУ Міндоходів у Донецькій області розрахунок податкових зобов’язань щодо сплати консолідованого податку за період 2014 рік.

Згідно з квитанцією № 2 вказану звітність доставлено до Жовтневої ОДПІ м. Маріуполя ГУ Міндоходів у Донецькій області 27.02.2015, даний документ прийнято.

Як зазначено позивачем та вбачається з матеріалів справи, відповідно до показників рядка 04 Розрахунку податкових зобов’язань щодо сплати консолідованого податку на прибуток за 2014 рік, філією позивача у м. Маріуполі за 2014 рік було самостійно узгоджено (нараховано) податку на прибуток в розмірі 39406,00 грн. При цьому, протягом 2014 року, філією позивача у м. Маріуполі було сплачено до бюджету авансових внесків з податку на прибуток в розмірі 560584,00 грн., з яких 272440,00 грн. сплачено за рахунок переплати з авансових платежів в 2013 року, що відображено (узгоджено) в рядку 05 Розрахунку податкових зобов’язань щодо сплати консолідованого податку на прибуток за 2014 рік.

Слід зазначити, що листом Державної фіскальної служби України від 02.03.2015 №7025/7/99-99-19-02-02-17 надані роз’яснення щодо змін, внесених до Податкового кодексу України, а саме щодо відміни положень по консолідованій сплаті податку на прибуток відокремленими підрозділами юридичної особи. Так, платники податків, які станом на 31.12.2014 перебували на консолідованій сплаті податку на прибуток, подання консолідованої податкової декларації з податку на прибуток та розрахунку податкових зобов’язань щодо сплати консолідованого податку на прибуток, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2013 року №3, за звітний період – 2014 рік здійснюють як і у минулому році, за місцем реєстрації юридичної особи та відокремлених підрозділів. Оскільки нова редакція розділу III «Податок на прибуток підприємств» Податкового кодексу України не містить положень щодо консолідованої сплати податку на прибуток та не визначає відокремлені підрозділи юридичної особи окремими платниками цього податку, у розрахунку за 2014 рік визначення щомісячних авансових внесків, що підлягатимуть сплаті у березні 2015 року – травні 2016 року, не провадиться. Загальна сума таких авансових внесків визначається в цілому по платнику податку – юридичній особі в Податковій декларації з податку на прибуток підприємства.

Тобто, при розрахунку щомісячних авансових внесків з податку на прибуток (рядок 23 декларації за 2014 рік), які підлягають сплаті, починаючи з березня 2015 року, значення рядка 13.2 «Сума податку, нарахованого платником податку на прибуток (при консолідованій сплаті) за місцезнаходженням його відокремлених підрозділів» Додатка ЗП до рядка 13 Декларації не враховується.

Відповідно до підпункту 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, надміру сплачені грошові зобов’язання – суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов’язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

За змістом підпункту 17.1.5 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України, платнику податків надано право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 87.1 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов’язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Згідно з пунктами 43.1, 43.2 статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов’язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов’язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

У відповідності до пунктів 43.3, 43.4 статті 43 Податкового кодексу України встановлено, що обов’язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов’язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов’язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов’язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку (пункт 43.4 Податкового кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що у позивача є надмірна сплата авансових внесків з податку на прибуток підприємств, яка виникла в межах 1095 днів. Така обставина підтверджується платіжними дорученнями з відмітками банку, а також показниками податкових декларацій.

Також судом встановлено, що позивачем подано Маріупольській ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області письмову заяву про повернення коштів та в даній заяві зазначено напрям перерахування коштів на рахунок позивача у банку.

Зазначену заяву отримано Жовтневою ОДПІ м. Маріуполя (правонаступник якої Маріупольська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області) 12.05.2015, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №608.

З наведеного вбачається, що позивачем було дотримано вимог наведеної вище норми щодо порядку повернення надмірної сплати з податку на прибуток.

В силу вимог пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України, контролюючий орган не пізніше ніж за п’ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів протягом п’яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов’язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Пунктом 41.1 статті 41 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Заява про повернення надміру сплачених грошових коштів була подана позивачем за місцезнаходженням своєї філії – Відокремленого підрозділу ПІІ «МакДональдз Юкрейн Лтд» в місті Маріуполь закусочна «МакДональдз – Маріуполь ЦУМ» – м. Маріуполь.

Вказана філія перебуває на обліку у відповідача-1, отже в розумінні Податкового кодексу України саме Маріупольська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області є контролюючим органом, на який покладено обов’язок розгляду заяви платника податку про повернення помилково або надмірно сплачених коштів.

Однак, всупереч наведеній нормі відповідач-1 не перевірив відповідність заяви, існування податкового боргу та надміру сплаченого податку на прибуток; не підготував висновок про повернення позивачу коштів. Дана обставина призвела до порушення прав позивача на отримання відповідної суми коштів з Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 43.6 статті 43 Податкового кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов’язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Правовідносини щодо повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету регулюються Бюджетним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.

Частина друга статті 45 Бюджетного кодексу України передбачає, що Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

На виконання статей 43, 45, 78 та 112 Бюджетного кодексу України та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року №446 розроблено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, який затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 р. за №1650/24182), (далі – Порядок), є нормативно правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України, який підлягає застосуванню судом відповідно до частини другої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Порядок визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів (обов’язкових платежів) та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі – платежі).

Пункт 5 Розділу І Порядку встановлює, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов’язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов’язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб’єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім’я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Відповідно до пункту 10 Розділу І Порядку, подання подається до відповідного органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету.

Органи Казначейства приймають подання від органів, які контролюють справляння надходжень бюджету або які здійснюють облік заборгованості в розрізі позичальників, у строки, визначені нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів.

Аналіз положень вищезазначених нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що у разі підтвердження факту помилкової сплати коштів до бюджету, вони можуть бути повернуті за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

При цьому, обов’язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов’язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми (п.43.3 ст.43 Податкового кодексу України).

Надаючи оцінку встановленим у справі обставинам, суд вважає, що позивачем при поданні заяви про повернення помилково сплачених коштів до Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області дотримано обов’язкову умову для здійснення повернення помилково сплачених сум. При цьому, заява подана до Маріупольська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області з дотримання 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Така заява має бути розглянута правонаступником Жовтневої ОДПІ м. Маріуполя ГУ ДФС у Донецькій області – Маріупольською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області, яка в межах своєї компетенції здійснює контроль за справлянням надходжень бюджету (щодо сплати податків).

Аналізуючи спірні правовідносини суд звертається до положень статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Довготривалий не розгляд компетентними органами Держава заяви Товариства про повернення помилково сплачених коштів до Державного бюджету, часткове повернення коштів, яке може розцінюватись як визнання податковим органом помилковості їх сплати, стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника, а також невизначеність правонаступника органу, відповідального за розгляд поданої заяви, розцінюється судом як порушення права позивача на мирне володіння своїм майном, але лише за умови підтвердження належними та допустимими доказами факту помилковості сплати коштів Товариством.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду у постановах від 13.02.2018 (справа №826/1460/16 ), від 07.03.2018 (справа №821/949/16).

Таким чином, отримавши заяву про повернення надміру сплаченого податкового зобов’язання щодо сплати консолідованого податку на прибуток, контролюючий орган був зобов’язаний підготувати відповідний висновок та передати його до відповідного органу Державної казначейської служби України, проте фактично вказаних дій контролюючим органом зроблено не було. Також, не було перевірено податковим органом заяву на відповідність вимогам закону і чи має право позивач на таке повернення.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб’єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як роз’яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог – це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб’єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов’язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

З урахуванням викладеного, виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправною бездіяльності Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області щодо не здійснення належного розгляду заяви позивача про повернення надміру сплачених грошових коштів по філії ПІІ «Макдональдз Юкрейн Лтд» в місті Маріуполі Донецької області та зобов’язання Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області розглянути по суті заяву позивача про повернення надміру сплачених грошових коштів по філії ПІІ «Макдональдз Юкрейн Лтд» в місті Маріуполі у розмірі 521178,00 грн.

У свою чергу, позовна вимога про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача через Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області суми надміру сплачених грошових зобов’язань в розмірі 521178,00 грн. задоволенню не підлягає, оскільки право на повернення сплачених податків і зборів виникає на підставі висновку про повернення надмірно сплачених митних платежів, який направлено органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також враховуючи відсутність вказаних обставин і не проведення контролюючим органом належної перевірки даних, викладених у заяві платника, така вимога є передчасною.

Зазначена позиція також узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладених у постановах від 24.11.2015 у справі №21-3669а15 та від 02.12.2015 у справі № 21-2650а15.

Так, Верховний Суд України наголосив, що відшкодування податку з Державного бюджету України є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості, та зазначив, що вимога в частині стягнення з Державного бюджету України надмірно сплачених сум податкових зобов’язань не є правильним способом захисту прав платника податків.

При цьому суд відхиляє посилання позивача на необхідність застосування до спірних правовідносин практики Верховного Суду України щодо стягнення з бюджету надміру сплачених податків, яка склалась протягом 2008-2009 років, оскільки нова позиція Верховного Суду України повністю відповідає порядку, передбаченому у статті 43 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, на думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем-1 не доведено правомірність бездіяльності щодо розгляду заяви про повернення надмірно сплачених коштів з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПІІ «Макдональдз Юкрейн Лтд» підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України (в чинній редакції), при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб’єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст.3, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Підприємства з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн ЛТД» задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Маріупольської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області щодо не здійснення належного розгляду заяви Підприємства з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн ЛТД» від 27.04.2015, вих. №848/05-ЕВЕ про повернення надміру сплачені грошові кошти по філії ПІІ «Макдональдз Юкрейн Лтд» в місті Маріуполі у розмірі 521178,00 грн., які залишились на обліковій картці авансових внесків з податку на прибуток (КБК 11023300) та податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів (КБК 11023300).

Зобов’язати Маріупольську об’єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області розглянути по суті заяву Підприємства з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн ЛТД» від 27.04.2015, вих. №848/05-ЕВЕ про повернення надміру сплачених грошових коштів по філії ПІІ «Макдональдз Юкрейн Лтд» в місті Маріуполі у розмірі 521178,00 грн.

У задоволені решти позовних вимог – відмовити.

Стягнути на користь Підприємства з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн ЛТД» понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісім) гривень 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Позивач – Підприємство з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн ЛТД» (, місцезнаходження: 02140, м. Київ, вулиця Гришка, будинок 7).

Відповідач-1 – Маріупольська об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (, адреса: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, 59.

Відповідач-2 – Головне управління Державної казначейскої служби України м. Маріуполі Донецької області (, адреса: 87500, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Леніна, 68.

Третя особа – Міжрегіональне Головне управління Державна фіскальна служба - Центральний офіс з обслуговування великих платників (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, телефон ).

Суддя: Н.А. Добрівська