Справа № 821/1616/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/1616/17

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Джабурія О.В.

суддів: Кравченко К.В. , Вербицька Н. В.

за участю секретаря - Філімович І.М.

за участю:

представника апелянта ОСОБА_1 (довіреність 05.02.18р.)

представник позивача ОСОБА_2 (довіреність від 10.01.18р.)

розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою Херсонської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 14.12.2017р. по справі № 821/1616/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Строй Мастер" до Херсонської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення коштів,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

01 листопада 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма «Строй Мастер» звернулось до суду з адміністративним позовом до Херсонської митниці Державної фіскальної служби України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Херсонської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 08.09.2017 року № UA508070/2017/000023/2;

- стягнути з відповідача зайво сплачені кошти за проведення митного оформлення товару, внаслідок прийняття рішення про коригування митної вартості товару у сумі 360 102,08 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що 15.07.2017 року між ТОВ «КФ Строй Мастер» та компанією FOSHAN SHUNDE ОВІТА ETTURE PRODUCTS CO LTD укладено зовнішньоекономічний контракт № CH-UA-17/07/15, предметом якого є поставка меблевої фурнітури в асортименті.

За умовами даного контракту постачання товару здійснюється на умовах CIF ОСОБА_3/Чорноморськ/Южний. 07.09.2017 року та 08.09.2017 року для розмитнення товару позивач подав відповідачу митні декларації № UA 508070/2017/000550 та № UA 508070/2017/000559 за товаром «фурнітура меблева» та супровідну документацію на товар, яка передбачена статтею 53 Митного Кодексу України. Під час митного оформлення товару посадовою особою відповідача витребувано у товариства додаткові документи на підтвердження митної вартості товару, за наслідками чого відмовлено ТОВ «Комерційна фірма «Строй Мастер» у митному оформленні товару та відповідно до ст. 55 Митного кодексу України, проведено консультацію та обрано резервний метод обчислення митної вартості товару. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів відповідачем прийнято спірне рішення. Представник позивача вважає протиправними таке рішення відповідача, посилаючись на те, що митним органом не обґрунтовано свої доводи щодо подання ТОВ «Комерційна фірма «Строй Мастер» документів, які не дозволяли відповідачу у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни, оскільки неподання позивачем додаткових документів не може свідчити про недостовірність відомостей, що викладені у інших документах, поданих декларантом на підтвердження заявленої ним митної вартості товарів. Позивач зазначає, що документи ним подані у обсязі, достатньому для визначення відповідачем митної вартості задекларованого товару, оскільки містять усю необхідну інформацію про вартість товару, а також реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, а тому висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції) є протиправним. Також представник зазначив, що умови поставки СІF передбачають витрати за поставку та страхування товару за рахунок продавця, а тому позивач не повинен надавати документи про вартість страхування та перевезення товару. У свою чергу, взяті відповідачем до уваги митні декларації не визначають ідентичний товар, оскільки меблева фурнітура виробляється із різних матеріалів та різними виробниками, тому неможливо визначити ідентичність товару задекларованого позивачем та іншими декларантами. Крім того, представник позивача відмітив, що внаслідок незаконного рішення відповідача позивач надмірно сплатив до бюджету 360 102,08 грн. митних платежів, які підлягають стягненню з Херсонської митниці ДФС на користь товариства. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти позову, зазначаючи, що 07.09.2017 року декларантом підприємства ТОВ «КФ «СтройМастер» до сектору митного оформлення митного поста «Херсон-центральний» Херсонської митниці ДФС подано митну декларацію № 508070000/2017/000550 для здійснення митного оформлення товару «Фурнітура меблева», країна походження ОСОБА_4. Товар ввезено на умовах поставки CIF - Чорноморськ (Україна) на виконання умов договору від 15.07.2017 року. Під час надходження декларації здійснено перевірку за допомогою автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР), якою виявлено ризики, а саме - сформовано перелік попереджень щодо декларанта та обовязкових митних процедур, зокрема, про можливе заниження митної вартості та необхідність здійснити перевірку правильності визначення митної вартості відповідно до МКУ, тощо. Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснювався згідно з вимогами розділів III та XI Митного кодексу України шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відповідач зазначає, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. До вказаних складових митної вартості відносяться витрати на страхування та транспортування товарів, які за контрактом не включені до ціни товару, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар та не були заявлені декларантом, як складова митної вартості. У результаті виявлених порушень митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 508070000/2017/000023/2 від 08.09.2017 року та оформлено картку відмови № 508050000/2017/00018 від 08.09.2017 року в митному оформленні декларації № 508070000/2017/000550 від 07.09.2017 року. Обрано резервний метод визначення митної вартості. У якості джерела інформації стосовно визначення митної вартості товару № 1 була обрана декларація від 21.06.2017 року № 807190/2017/307237, товару № 2 митна декларація від 25.08.2017 № 07190/2017/311556, товару № 3 - митна декларація від 05.07.2017 № 100010/2017/269747. Рівень визначеної митної вартості товару № 1 складає 2,81 дол/кг, товару № 2 - 2,88, товару № 3 - 2,02. Щодо стягнення надміру сплачених коштів у сумі 360 102,08 грн., представник відповідача зазначив, що законодавством визначено порядок повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, а тому стягнення з відповідача вказаної суми є передчасним, зважаючи також на ту обставину, що позивач неправильно визначив розмір митних платежів, які необхідно йому повернути у разі скасування спірного рішення. Просив відмовити в задоволенні позову.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма «Строй Мастер» задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Херсонської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 08.09.2017 року № UA508070/2017/000023/2. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма «Строй Мастер» () судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Херсонської митниці Державної фіскальної служби України ().

Не погодившись з ухваленим рішенням Херсонська митниця Державної фіскальної служби України звернулась з апеляційною скаргою на вказану постанову. Апелянт просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року та постановити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті постанови були порушені норми матеріального права, що призвело до винесення необґрунтованого рішення та невірного вирішення спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

15.07.2017 року між ТОВ «КФ «Строй Мастер» (Покупець) та компанією FOSHAN SHUNDE ОВІТА ETTURE PRODUCTS CO LTD (Продавець) укладено зовнішньоекономічний Контракт № CH-UA-17/07/15 (далі Контракт № CH-UA-17/07/15), предметом якого є поставка меблевої фурнітури в асортименті, кількості та цінам згідно супровідних документів. Пунктом 3.1 Контракту № CH-UA-17/07/15 передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах CIF ОСОБА_3/Чорноморськ/Южний відповідно до Міжнародних правил розяснення торгових термінів «Інкотермс» (Публікація МТП в редакції 2010 року).

З метою розмитнення поставленого товару 07.09.2017 року ТОВ «КФ «Строй Мастер» подано відповідачу митну декларацію № UA 508070/2017/000550 за товаром «фурнітура меблева» та документи, що підтверджували заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) від 15.07.2017 року № CH-UA-17/07/15, пакувальний лист від 26.07.2017 року, рахунок-фактура (інвойс) від 26.07.2017 року, коносамент від 04.08.2017 року, автотранспортна накладна від 06.09.2017 року, декларація про походження товару від 26.07.2017 року, доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 26.07.2017 року, акт проведення огляду товарів від 06.09.2017 року, прас-лист виробника товару від 11.07.2017 року, договір про надання послуг митного брокера від 10.01.2017 року, інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю від 04.08.2017 року, інформаційний код результатів митного огляду від 07.09.2017 року.

Подання документів за вказаним переліком підтверджено спірними карткою відмови № UA 50805070/2017/00018 та рішенням № UA 50805070/2017/000023/2.

На виконання ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України 07.09.2017 року інспектором Херсонської Митниці ДФС повідомлено позивача про необхідність подання додаткових документів на підтвердження митної вартості товару, а саме: платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; виписку з бухгалтерської документації; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів відповідно до п. 6 ст. 53 МКУ.

08.09.2017 року Херсонською митницею ДФС прийнято рішення № UA50805070/2017/000023/2 про коригування митної вартості товарів, зі змісту якого слідує, що заявлену декларантом митну вартість товару не може бути визначено у звязку із тим, що документи, надані для підтвердження митної вартості не містять усіх необхідних даних та не всі відомості і розрахунки підтверджені. Також не подано витребувані документи, а тому митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом відповідно до статті 64 МК України, оскільки встановлено невідповідність заявленого декларантом рівня митної вартості товару на підставі інформації, наявної у митного органу. Товар № 1 МД від 21.06.2017 року № UA807190/2017/307237, рівень митної вартості складає 2,81 USD/кг; Товар № 2 МД від 25.08.2017 року № UA807190/2017/311556, рівень митної вартості складає 2,88 USD/кг; Товар № 3 МД від 05.07.2017 року № UA100010/2017/269748, рівень митної вартості складає 2,02 USD/кг.

Також на основі цього рішення відповідачем видано картку відмови у митному оформленні товару № UA 508070/2017/00018 за митною декларацією № UA 508070.2017.000550 від 07.09.2017 року.

Як пояснив представник відповідача у судовому засіданні, резервний метод обрано у звязку із відсутністю інформації щодо складових для обчислення митної вартості товару, зокрема, відсутня інформація щодо вартості витрат на страхування та транспортування товарів.

ОСОБА_5 ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобовязані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобовязані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобовязаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

З наведеного вбачається, що орган доходів і зборів у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні наведених статей Митного кодексу України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним судом України, зокрема, у постановах від 31.03.2015 року у справі № 21-127а15, від 30.06.2015 року у справі № 21-591а15 (814/283/14), в яких вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України зазначила, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обовязковою, оскільки з цією обставиною закон повязує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Проте, в оскаржуваному рішенні відповідачем не вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що позивачем заявлено неповні чи/або недостовірні відомості саме щодо митної вартості заявленого позивачем до декларування товару, зокрема, не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими.

З оскаржуваного рішення відповідача про коригування заявленої митної вартості товару не вбачається, в чому саме полягала неможливість визначення митної вартості на підставі поданих документів позивачем.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Колегією суддів встановлено, що в рішенні про коригування митної вартості товарів, як на підставу для невизнання заявленої позивачем митної вартості, відповідач послався на те, що подані декларантом документи для підтвердження заявленої митної вартості містять розбіжності: в поданому до митного оформлення контракті № CH-UA-17/07/15 від 15.07.2017 року згідно п. 3.1 поставка товару здійснюється на умовах поставки CIF. Відповідно до п. 4.2 не вказано, що витрати на транспортування та страхування включені до вартості товару. За умовами поставки витрати на транспортування та страхування повинні бути включені до вартості товару.

Проте, вказані посилання відповідача судом першої інстанції вірно визнані безпідставними.

Так, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до Інкотермс-2010, СРТ (САRRІАGЕ РАID ТО (... named place оf destination) «фрахт/перевезення оплачено до ...» означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього продавець зобов'язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб.

Під словом «перевізник» розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов'язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту.

Поставка товару на умовах CIF («вартість, страхування, фрахт») зобов'язує продавця оплатити фрахт, необхідний для доставки товару до названого порту призначення, витрат за страхування та забезпечення здійснення митного оформлення товару при експорті.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що поставка товару на умовах CIF передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару (в тому числі перевезення), тому для цілей визначення митної вартості товару ця вартість не потребує коригування.

Відтак додаткові витрати на транспортування товару та його страхування позивач не поніс.

Як встановлено відповідно до п. 3.1 контракту базисні умови поставки товарів СІF-ODESSA/CHERNOMORSK/YUZHNIY згідно Міжнародних правилам тлумачення торгових термінів «Інкотермс» (Публікація Міжнародної торгової палати у редакції 2010 року).

Товар ввезено на умовах поставки: CIF Чорноморськ (Україна).

Пунктом 3.3 контракту також встановлено, що поставка товару повинна бути здійснена морем у контейнері.

При цьому, розділом 4 контракту встановлена ціна і загальна вартість контракту, яка визначається товаросупровідних документах.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сторонами погоджено, що товари можуть поставлятися за визначеними у ньому умовами, згідно ІНКОТЕРМС 2010 року за певними товаросупровідними документами.

Пунктом 7 частини 10 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема витрати на страхування товарів.

Враховуючи викладене, згідно умов контракту від 15.07.2017 року № CH-UA-17/07/15 всі витрати із завантаження, пакування товару, поставки та страхування товару вже були включені продавцем в ціну товару, яка відображена у відповідних товаросупровідних документах, наданих митному органу для митного оформлення, а тому надання додаткових документів згідно митного законодавства, в тому числі, окремо зазначати вартість страхування в документах митним законодавством не передбачається.

Колегія суддів наголошує, що у спірному випадку не є важливим, які страхові/транспортні платежі сплачені постачальником товару, оскільки, враховуючи умови зовнішньоекономічного контракту, вони не можуть вплинути на правильність визначення позивачем митної вартості.

В свою чергу, жодних зауважень саме щодо митної вартості заявленого позивачем до декларування товару у митного органу не виникло.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивачем надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені Митним кодексом України, що дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту), подані документи ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця.

Таким чином, враховуючи, що правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною контракту, а також об'єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем, висновки щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості за допомогою іншого методу є протиправним.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_6 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 310; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Херсонської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 19.04.2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_7