Справа № 820/1998/18
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 квітня 2018 р. № 820/1998/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сагайдака В.В.,

при секретарі судового засідання Савчука С.С.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 (61204, м. Харків, п. Л. Свободи, б. 46, кв. 71) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 6 під'їзд, 10 поверх), Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) про визнання протиправними та скасування постанов, стягнення матеріальної та моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області, Державної казначейської служби України, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області ОСОБА_4 про відкриття виконавчого провадження №53285259 від 25.01.2017 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 про розшук майна боржника №53285259 від 20.06.2017 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження №53285259 від 12.03.2018 року;

- стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 2350,00 грн.;

- стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2018 р. позовну заяву ОСОБА_3 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області, Державної казначейської служби України про визнання протиправними та скасування постанов, стягнення матеріальної та моральної шкоди, в частині вимог про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження №53285259 від 25.01.2017 року; про розшук майна боржника №53285259 від 20.06.2017 року залишено без розгляду.

Отже, суд розглядає справу в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження №53285259 від 12.03.2018 року; стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 2350,0 грн.; стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 5000,0 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження №53285259 від 12.03.2018 року є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Також просить суд стягнути матеріальну та моральну шкоду.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача, Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області, у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, наведені у відзиві на позов.

Представник відповідача, Державної казначейської служби України, у судове засідання не прибув, був повідомлений своєчасно та належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 26.11.2016 р. поліцейським взводу №5 роти забезпечення БДР ГУНП в Київській області було прийнято постанову серії ПС2 №930512, якою ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,0 грн.(а.с.13).

Відповідно до квитанції №3 від 06.12.2016 р. позивачем сплачено штраф у розмірі 255,0 грн.(а.с.16).

Листом від 14.12.2016 р. на адресу Дзержинського ВДВС МУЮ м. Харків направлено постанову про адміністративне правопорушення для стягнення штрафу(а.с.50).

Постановою державного виконавця від 25.01.2017 р. відкрито виконавче провадження №53285259(а.с.55-56).

Вказану вище постанову від 25.01.2017 р. направлено на адресу позивача(а.с.53-54).

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем згідно відповіді електронної бази «АМТ1» встановлено, що боржнику належить транспортний засіб HYUNDAI ACCENT, 2012 року випуску(а.с.57-58).

У звязку з наявністю у позивача транспортного засобу, державним виконавцем 20.06.2017 р. прийнято постанову про оголошення в розшук майна боржника, а саме автомобіль легковий HYUNDAI ACCENT, 2012 року випуску, що належить боржнику(а.с.60).

Листом від 20.06.2017 р. №24143 направлено на адресу позивача для виконання та до відома постанову від 20.06.2017 р.(а.с.59).

Судом встановлено, що 08.03.2018 р. поліцейським роти №2 батальйону №4 УПП в Харківській області ДПП рядовим поліції ОСОБА_5 було складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, відповідно до якого поліцейський здійснив огляд та тимчасове затримання транспортного засобу HYUNDAI ACCENT, 2012 року випуску, шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик(а.с.15).

Згідно вказаного акту від 08.03.2018 р., огляд і тимчасове затримання транспортного засобу здійснено на підставі ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» та наявного виконавчого провадження №53285259.

Як встановлено судом, 12.03.2018 р. позивач звернувся до начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області з заявою, якою просив закрити виконавче провадження №53285259(а.с.61). Позивачем до вказаної заяви долучено копії квитанцій від 20.11.2017 р. та від 06.12.2016 р.(а.с.62,16).

На підставі поданої позивачем заяви, державним виконавцем 12.03.2018 р. прийнято постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження(а.с.64) та закінчення виконавчого провадження(а.с.66-67).

Листом від 12.03.2018 р. №10229 Шевченківським відділом державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області на адресу позивача направлено постанову про закінчення виконавчого провадження від 12.03.2018 р.(а.с.65).

Згідно наданих представником позивача пояснень, позивачу довелося сплатити 1500,0 грн. за транспортування ТЗ на спеціальний майданчик та 90,0 грн. комісії(а.с.19), а також 720,0 грн. за зберігання ТЗ на спеціальному майданчику та 40,0 грн. комісії (а.с.20), у звязку з чим, вказана сума разом з моральною шкодою, яка завдана позивачу, у розмірі 5000,0 грн. підлягає стягненню з Державної казначейської служби України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обовязок щодо виконання рішення.

Сторони зобовязані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обовязкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відтак, позивач мав повідомити державного виконавця про самостійне виконання постанови про адміністративне правопорушення.

Як встановлено судом, 20.11.2017 р. позивачем здійснено сплату витрат виконавчого провадження, що підтверджується квитанцією №7 від 20.11.2017 р.(а.с.62).

Згідно змісту вказаного вище платіжного документу, позивачем на рахунок Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області сплачені кошти у розмірі 150,57 грн. з призначенням платежу «ВП №53285259».

Таким чином, позивач був обізнаний про відкрите виконавче провадження №53285259 на підставі постанови про адміністративне правопорушення.

Суд вважає за необхідне вказати, що після подачі позивачем заяви від 12.03.2018 р. з доданими до неї документами про виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом державним виконавцем невідкладно 12.03.2018 р. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Приписами ч. 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Слід вказати, що оскаржувана у даній справі постанова про закінчення виконавчого провадження від 12.08.2018 р. не порушує права, свободи або законні інтереси позивача.

З огляду на вказане вище, частина позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження №53285259 від 12.03.2018 року, є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Щодо частини позовних вимог про стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 2350,0 грн., та стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 5000,0 грн., суд вказує наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Для відшкодування шкоди обов'язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14.

Однак, під час розгляду справи судом не встановлено підстав для задоволення заявлених позовних вимог про відшкодування шкоди, оскільки не було доведено причинно-наслідкового зв'язку з предметом позову, у відповідній частині вимог, що розглядається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 (61204, м. Харків, п. Л. Свободи, б. 46, кв. 71) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 6 під'їзд, 10 поверх), Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) про визнання протиправною та скасування постанови, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сагайдак В.В.