Справа № 265/5347/17
Суддя: Мельник І. Г.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №265/5347/17
Провадження №2-а/265/31/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

за участю секретаря судового засідання Гусєвої К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання неправомірним, скасування рішення про відмову в призначенні пенсії та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

04 серпня 2017 року 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області з адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області (надалі УПФУ) в якому просив суд:

- визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії № 1007 від 02 червня 2017 року про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов'язати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах на підставі п. «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи позивача з 08.08.1991 року по 14.05.2004 року - за Списком № 1.

- зобовязати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 03 березня 2017 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 03 березня 2017 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 із зменшенням віку відповідно до п.2 розділу ХУ Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та за нормами ст..13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення». До заяви було додано копії відповідних документів необхідних для призначення пенсі на пільгових умовах. Зокрема копію трудової книжки, копію паспорта та ІПН, диплом, військовий квиток, трудові договори з підприємством ККП «УК «Східна», довідки ХКО ім.. ОСОБА_2, копії наказів ХКО ім.. ОСОБА_2 про результати атестації робочих місць з додатками, копії листів ХКО ім.. ОСОБА_2 про підтвердження пільгового стажу роботи за Списком № 1. Рішенням управління від 02 червня 2017 року за № 1007 йому було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, через відсутність необхідного пільгового стажу роботи. З вказаним рішенням він не згоден, наполягає на задоволені позовних вимог.

Крім того, зазначив, що період його роботи на Хімічному казенному обєднанні імені ОСОБА_2 не врахований управлінням у звязку з тим, що підприємство на теперішній час розміщується на окупованій території та перереєстрацію місця знаходження не пройшло, тому пільгові довідки, надані ХКО ім.. ОСОБА_2 відповідачем не розглядалися при призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3, яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, не з'явилися, просили про розгляд справи за їх відсутності та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4, діючий на підставі довіреності, заперечував проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування заперечень зазначив, позивач дійсно 03 березня 2017 року звернувся до УПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Розглянувши надані позивачем документи зокрема трудову книжку та пільгову довідку, управлінням було встановлено, що ХКО імені ОСОБА_2 знаходиться на території тимчасово непідконтрольній українській владі, що виключає можливість перевірити достовірність даних позивачем довідок і застосувати їх при призначенні пенсії за віком відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». За таких обставин рішенням УПФУ за № 1007 від 02 червня 2017 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено в призначені пенсії за віком на пільгових умовах. Право на пенсію за віком ОСОБА_1 набуде при досягненні 60 річного віку.

Суд, враховуючи позицію сторін, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 03 березня 2017 року позивач звертався до відповідача з заявою про призначення йому пенсії відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-1Vвід 09 липня 2003 року, до якої додав копії: трудової книжки, диплому, паспорту, ідентифікаційного коду, диплом № 523956 від 23.06.1985 року, військовий квиток № 7316577 від 21.04.1980 року, трудові договори з підприємством ККП «УК «Східна» № б/н від 01.10.2014 року, № б/н 03.11.2014 року, № б/н від 01.12.2014 року, № б/н від 02.01.2015 року, № б/н від 02.02.2015 року, № б/н від 02.03.2015 року, № б/н від 06.11.2015 року, № б/н від 01.12.2015 року, № б/н 04.01.2016 року, № б/н від 02.03.2016 року. Згодом 16 березня 2017 року відповідач поштою отримав заяву позивача про долучення до заяви про призначення пенсії документів, що підтверджують пільговий характер роботи за Списком № 1, а саме: довідки ХКО ім. Петровського № 433 від 30.11.2016 року, № 853, № 854, № 855, № 856 та № 857 від 01.12.2016 року, копії наказів ХКО ім. Петровського про результати атестації робочих місць № 91 від 15.06.1994 року з додатками, № 127 від 28.08.1995 року з додатками, № 48 від 27.04.2000 року з додатками, копії листів ХКО ім. Петровського № 252 від 24.01.2006 року, № 4021 від 02.08.2011 року.

Проте рішенням відповідача за № 1007 від 02.06.2017 року, відмовлено позивачу в призначені пенсії у звязку з недостатністю необхідного пільгового стажу роботи для призначення пенсії у звязку з неможливістю перевірити надані позивачем пільгові довідки, з огляду на те, що вони видані підприємствами на непідконтрольній українській владі території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження (а.с.5-6)

При цьому, відповідач з урахуванням даних персоніфікованого обліку врахував наступні періоди роботи позивача на Хімічному казенному обєднанні імені ОСОБА_5 з 01.08.1999 по 25.02.2000 (0-06-25), з 01.01.2001 по 16.04.2001 (0-03-16), з 01.01.2002 по 24.02.2002 (0-03-24), з 01.01.2003 по 24.03.2003 (0-02-24), та з 01.01.2004 по 05.04.2004 (0-03-05) в якості наладчика спеціального обладнання механізованої лінії в технологічному процесі виробництва вибухових речовин, що складає 1 рік 8 місяців 04 дні.

Таким чином, не зважаючи на те, що позивач просив зобовязати відповідача зарахувати весь період роботи позивача в Хімічному казенному обєднанні імені ОСОБА_5, а саме з 08.08.1991 року по 14.05.2004 року до пільгового стажу за Списком № 1, спірним питанням даної справи з урахуванням доводів відповідача є документальне підтвердження позивачем періоду роботи позивача з 08.08.1991 року по 31.07.1999 року, з 26.02.2000 року по 31.12.2000 року, з 17.04.2001 року по 31.12.2001 року, з 25.02.2002 року по 31.12.2002 року, з 25.03.2003 року по 31.12.2003 року, з 06.04.2004 року по 14.05.2004 року на Хімічному казенному обєднанні імені ОСОБА_2.

Як вбачається з трудової книжки позивача, останній у періоди з 08.08.1991 року по 31.03.1992 рік працював на Хімічному казенному обєднанні імені ОСОБА_2 в якості дробільщика 4 розряду; з 01.04.1992 року по 06.08.1992 рік на Хімічному казенному обєднанні імені ОСОБА_2, в якості слюсаря-ремонтника 4 розряду, з 07.08.1992 року по 14.08.1995 рік, з 15.08.1995 року по 04.10.1998 рік та з 05.10.1998 року по 14.05.2004 року на Хімічному казенному обєднанні імені ОСОБА_2, в якості наладчика спеціального обладнання механізованої лінії в технологічному процесі виробництва вибухових речовин, повний робочий день на посадах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, вказані записи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають, відтак факт роботи позивача у спірні періоди підтверджується відомостями трудової книжки, які були внесені відповідно до діючого законодавства, ніяких дефектів записів трудова книжка не містить.

Тобто трудова книжка позивача містить записи про роботу у спірний період повний робочий день в технологічному процесі виробництва вибухових речовин, що дає останньому право на зарахування цього періоду до пільгового стажу для призначення пенсії на підставі статті 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

До того ж в матеріалах справи також наявні довідки: про підтвердження трудового стажу позивача у спірний період за № б/н від 01.12.2016 року та індивідуальні відомості про застраховану особу із зазначенням розміру заробітної плати для обчислення пенсії за період 01.01.1999 року по 14.05.2004 рік, що підтверджує справжність записів у трудовій книжці.

Крім цього відповідач в рішенні про відмову в призначенні пенсії посилався на неможливість перевірити достовірність видачі довідок, оскільки підприємство знаходиться на непідконтрольній українській владі території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження, проте суд не приймає такі посилання з огляду на те, що вказані довідки включають підтвердження періоду його роботи до 14 травня 2004 року, який у розумінні ЗУ № 1669 «Про тимчасові заходи на період антитерористичної операції» відноситься до періоду початку АТО, тобто до початку проведення АТО.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність встановлених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстав для відмови в призначенні пенсії позивачу, тому рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, а спірний стаж зарахуванню до пільгового стажу.

При цьому з огляду на те, що призначення пенсії є дискреційними повноваженнями органів пенсійного фонду, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача з урахуванням підтвердженого пільгового стажу повторно розглянути його заяву про призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Лівобережного обєднаного управлення Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області від 02 червня 2017 року про відмову в призначенні пенсії відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку, так як на момент звернення заявник не має необхідного пільгового стажу.

До пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 08.08.1991 року по 31.07.1999 року, з 26.02.2000 року по 31.12.2000 року, з 17.04.2001 року по 31.12.2001 року, з 25.02.2002 року по 31.12.2002 року, з 25.03.2003 року по 31.12.2003 року, з 06.04.2004 року по 14.05.2004 року на Хімічному казенному обєднанні імені ОСОБА_2, так як не надані довідки, підтверджуючи пільговий характер роботи, та результати атестації робочих місць, та відсутні дані про спец стаж в індивідуальних відомостях про застраховану особу (а.с.5-6).

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 зазначено, що він з 08.08.1991 по 01.02.1992 рік працював дробільщиком (фаза підготовки составу) по 4 розряду на Хімзаводі імені ОСОБА_2, наказом № 441 від 25.12.1991 року в порядку переводу був прийнятий на Хімічне обєднання імені ОСОБА_2 дробільщиком (фаза підготовки составу) по 4 розряду. Наказом № 365 від 06.04.1992 року був переведений на даному підприємстві слюсарем по 4 розряду цеху № 2, Наказом № 542/к від 07.08.1992 року був переведений на даному підприємстві наладчиком спеціального обладнання механізованої лінії 5-го розряду цеху № 2. Наказом № 114 від 19.07.1995 року переведений в виробництво № 6 ділянки 4 наладчиком спеціального обладнання механізованої лінії по 5 розряду даного підприємства. Наказом № 258 від 05.11.1998 року був переведений в цех № 2 виробництво наладчиком спеціального обладнання механізованої лінії по 5 розряду даного підприємства. Наказом № 648/к від 06.11.1998 року був переведений на підприємство Хімічне казенне обєднання імені ОСОБА_2 в цех № 2 виробництво наладчиком спеціального обладнання механізованої лінії по 5 розряду. Наказом № 12 від 14.05.2004 року був звільнений з підприємства за ст..38 КЗпП України (за власним бажанням).

Окрім того, з боку позивача відповідачу була надана довідка № 853 від 01.12.2006 року, відповідно якої ОСОБА_1 у період з 01.01. 1996 року по квітень 2004 року, працював на підприємстві Хімічне казенне обєднання імені ОСОБА_2 при 6-ти древній робочий неділі повний робочий день.

Як вбачається з довідок № 857 від 01.12.2016 року та № 855 від 01.12.2016 року позивач працював на Хімічному казенному обєднанні імені ОСОБА_2 повний робочий день на протязі повної робочої неділі в якості дробільщика 4 розряду (фаза підготовки составу) цеху № 2 ділянки № 1 зайнятого повний робочий день в технологічному виробництві вибухових речовин у період з 08.08.1991 року по 31.03.1992 року, слюсарем-ремонтником (черговий) 4 розряду цеху № 2 зайнятого повний робочий день в технологічному виробництві вибухових речовин у період з 01.04.1992 року по 06.08.1992 року та наладчиком спеціального обладнання 5 розряду механізованої лінії цеху № 2 зайнятого повний робочий день в технологічному процесі виробництва вибухових речовин, у періоди з 07.08.1992 року по 14.08.1995 року, з 15.08.1995 року по 04.10.1998 року, з 05.10.1998 року по 14.05.2004 року, що передбачено Списком № 1 розділу 1Х, підрозділу 2 пункт 54б.

Підстава для видачі: наказ про прийомі на роботу, накази про перевід, особові рахунки, штатний розклад за періоди з 1991-1992 рік, з 1992-2004 рік, особова карта ФТ-2, посадова інструкція, технологічний регламент, технологічний процес, накази про результати атестації робочих місць за умовами праці № 91 від 15.06.1994 року, наказ про результати атестації робочих місць за умовами праці № 127 від 28.08.1995 року та наказ про результати атестації робочих місць за умовами праці № 48 від 27.04.2000 року.

Як вбачається з довідки № 854 від 01.12.2016 року Хімічне казенне обєднання імені ОСОБА_2 є правоприємником п/ № 8 (наказ № 110 від 06.03.1966 року). Хімічне казенне обєднання імені ОСОБА_2 є правоприємником Хімічного заводу імені ОСОБА_2 (наказ № 441 від 25.12.1991 року). Хімічне казенне обєднання імені ОСОБА_2 є правоприємником Хімічного обєднання імені ОСОБА_2 (наказ № 648/к від 06.11.1998 року).

Згідно наказу Хімічного казенного обєднання імені ОСОБА_2 № 91 від 15.06.1991 року «Про результати атестації робочих місць за умовами праці», затверджено перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням за Списком № 1.

Згідно наказів Хімічного обєднання імені ОСОБА_2 № 127 від 28.08.1995 року та № 125 від 15.08.1995 року «Про результати атестації робочих місць за умовами праці», затверджено перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням за Списком № 1.

Згідно наказу Хімічного казенного обєднання імені ОСОБА_2 № 48 від 27.04.2000 року «Про результати атестації робочих місць за умовами праці», затверджено перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням за Списком № 1.

Відповідно до п. «а» ч. 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Предметом розгляду в даній адміністративній справі є протиправність не включення певного стажу до пільгового, та право позивача на призначення пенсії.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і обєктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Трудова книжка, відповідно до ст. 48 КЗпП України та згідно з п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року № 637, є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року, передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їхніх правонаступників. У такій довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професію або посаду; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включено цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана довідка.

Відповідно до п. 20 Порядку 637 у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування.

За приписами пунктів 1, 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою КМУ від 01.08.1992р. № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо вливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Частиною 2 п.4 цього Порядку встановлено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваженням якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

За приписами п.6 Порядку атестація робочих місць передбачає, зокрема, обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих (п.10 Порядку).

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. «а»ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівників за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Крім того, суд зазначає, що законодавство України передбачає, що законодавство України передбачає персоніфікований облік відомостей, що використовуються для визначення права на пенсію кожної людини з урахуванням результатів її трудової діяльності. Ведеться облік того, як кожен громадянин та підприємство сплачують страхові внески в Пенсійний фонд України, а також які права на пільгове пенсійне забезпечення має кожен працівник.

У централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривають електронну персональну облікову картку. У ній, починаючи з 2000 року, накопичуються всі дані про заробіток, страхові внески в Пенсійний фонд, а також відомості про стаж роботи з усіх місць роботи та інші дані, потрібні для правильного призначення пенсій. Звіти в систему персоніфікованого обліку подають страхувальники, тобто роботодавці, особи, які працюють на спрощеній системі оподаткування, та самозайняті особи Держреєстр зберігає повну інформацію.

В матеріалах справи містяться дані з системи «Персоніфікований облік» відносно позивача, які містять відомості про страховий стаж, заробіток та страхові внески і також підтверджують право позивача на пільгове пенсійне забезпечення однак з 2000 року.

При цьому, суд наголошує на необґрунтованості твердження пенсійного органу про необхідності наявності для призначення цих даних, оскільки спірними періоди є роки до запровадження цього персоніфікованого обліку (до 2000 року).

Таким чином, суд вважає, що твердження відповідача є недопустимими та суперечать нормам Кодексу адміністративного судочинства України і які суд не приймає з огляду на положення ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до цієї норми кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що позивачем не підтверджено пільговий характер роботи, оскільки довідки від 01.12.2016 року саме і є таким підтвердженням, не дивлячись на те, що видана підприємством, яке перебуває у м. Луганськ.

В Україні визнається та діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави, а чинні міжнародні договори, згода на які надана Верховною Радою, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», які говорять про те, що документи видані окупаційною владою, повинні визнаватись, якщо їх невизнання тягне за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Суд не має сумнівів в достовірності змісту цих довідок. Як вбачається зі змісту довідок та записів в трудовій книжці - періоди роботи, номера наказів за якими позивач приймався на роботу, професія (посада), за якою позивач працював у спірні періоди, не мають розбіжностей. Відповідачем не спростовані відомості, які зазначені в довідках.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже,законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Тому посилання відповідача на те, що видані позивачу довідки є недійсними на підставі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-УП є протиправним, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, тобто положення зазначеного Закону не розповсюджується на видані позивачу довідки про підтвердження трудового стажу.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що приймаючи рішення про відмову позивачу у зарахуванні до пільгового стажу роботи періодів 08.08.1991 року по 31.07.1999 року, з 26.02.2000 року по 31.12.2000 року, з 17.04.2001 року по 31.12. 2001 року, з 25.02.2002 року по 31.12.2002 року, з 25.03.2003 року по 31.12.2003 року, з 06.04.2004 року по 14.05.2004 року відповідач не врахував усіх обставин та помилково прийняв необґрунтоване рішення в цій частині, що є підставою для його скасування саме в цій частині.

Щодо вимог позивача зобовязати відповідача призначити та виплачувати йому пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. «б» ст..13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 03.03.2017 року суд вважає передчасними виходячи з наступного.

Так статтею 245 КАС України, перелічені повноваження суду при вирішенні справи. Разом з цим правильність та повноту наданих документів для призначення пенсії визначають органи пенсійного фонду, оскільки відповідно до ст..58 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», органом, який призначає пенсію є Пенсійний фонд.

Так на підставі п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07. 2014 року № 13-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорту та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Згідно п.4.7 Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і обєктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсії громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий стаж позивача, підміняючи дискреційні функції УПФУ.

Суд вказує, що після часткового скасування рішення за № 1007 від 02 червня 2017 року відповідач зобовязаний повторно розглянути заяву позивача від 03 березня 2017 року і прийняти рішення з урахуванням спірних періодів праці позивача на підставі положень Закону № 1778 та Порядку № 22-1.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 здійснив витрати із сплати судового збору у розмірі 640 гривень.

Пунктом 18 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що Пенсійний фонд України та його органи звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Вищезазначеною нормою закону відповідач не звільнений від обовязку відшкодування судових витрат, понесених позивачем, на користь якого ухвалено судове рішення та який не є субєктом владних повноважень, а тому, суд присуджує на користь позивача з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 гривень.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 241-246, 250 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання неправомірним, скасування рішення про відмову в призначенні пенсії та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області за № 1007 від 02 червня 2017 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах на підставі п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи ОСОБА_1 у Хімічному казенному обєднанні імені ОСОБА_2 з 08.08.1991 року по 31.07.1999 року, з 26.02.2000 року по 31.12.2000 року, з 17.04.2001 року по 31.12. 2001 року, з 25.02.2002 року по 31.12.2002 року, з 25.03.2003 року по 31.12.2003 року, з 06.04.2004 року по 14.05.2004 року.

Зобовязати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області, з урахуванням підтвердженого пільгового стажу, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 березня 2017 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В іншій частині задоволення позову, відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Лівобережного обєднаного управління пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640,00 гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення подається до Донецького Апеляційного адміністративного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повний текс рішення складено 13 квітня 2018 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його оголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, в порядку передбаченому ч.2 та ч.3. ст. 295 КАС України.

Суддя І.Г. Мельник