Справа № 805/2701/18-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2018-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

20 квітня 2018 р. Справа №805/2701/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

суддя Донецького окружного адміністративного суду Голубова Л.Б., до відкриття провадження у справі ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В:

18 квітня 2018 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Стрілківській сільській раді Геніченського району Херсонської області приймати будь-які рішення, вчиняти будь-які дії щодо ділянок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі.

Заява обґрунтована тим, що Стрілківська сільська рада Геніченського району Херсонської області вчиняє протиправні дії щодо не надання дозволу, або вмотивованої відмови щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованої площею 0,25 га на території Стрілківської сільської ради Геніченського району Херсонської області у власність для будівництва житлового будинку.

Таким чином, позивач зазначає, що існують з боку Стрілківської сільської ради Геніченського району Херсонської області можливі дії, які в подальшому в разі задоволення позову, можуть ускладнити виконання рішення у справі, а саме: Стрілківська сільська рада Геніченського району Херсонської області може надати дозвіл іншій фізичній або юридичній особі на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтованою площею 0,25 га, на території Стрілківської сільської ради Геніченського району Херсонської області (щодо ділянок розташованих за адресами: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2), змінити цільове призначення земельних ділянок, або інше. Крім того, кількість вільних ділянок є обмеженою.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову або про заміну одного заходу забезпечення позову іншим зупиняє виконання цієї ухвали.

При постановленні ухвали суд виходить з наступного:

Суд відзначає, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, законодавцем визначено чіткі підстави, за наявності яких допустимо вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Проте, позивачем не наведено жодних істотних обставин та належних доказів, які б вказували на наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у даній адміністративній справі, а також того, що без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим захист цих прав свобод та інтересів або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

За приписами п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» № 2 від 06 березня 2008 року, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

Доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших осіб, які беруть участь в справі; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у випадку невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таким заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового розгляду.

Суд зазначає, що забезпечення позову шляхом заборони Стрілківській сільській раді Геніченського району Херсонської області приймати будь-які рішення, вчиняти будь-які дії щодо ділянок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Встановлення відповідної заборони за своєю суттю є втручанням суду у дискреційні повноваження відповідного органу місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Суд зазначає, що вжиття зазначених позивачем заходів забезпечення позову також призведе до обмеження права розпорядження нерухомим майном як складової права власності відповідного власника (територіальної громади).

Крім того, застосування вказаних заходів забезпечення позову також може призвести до порушення прав та законних інтересів невизначеного кола осіб.

Щодо наведеного позивачем обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд наголошує, що позивач зазначає, що не знає взагалі яке прийнято рішення стосовно її заяви про надання земельної ділянки у власність.

Таким чином, зазначене позивачем порушення його прав має ймовірний, виключно прогнозований характер. На момент прийняття оскаржуваного рішення чи станом на день звернення із позовом до суду зазначені обставини, як і зазначені негативні наслідки, для позивача не настали.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги виключно прогнозоване на майбутнє порушення права позивача, суд зазначає, що вжиття вказаних позивачем заходів забезпечення позову не є співмірним викладеним обставинам справи.

Позивачем в порушення ст. 152 КАС України до заяви про забезпечення позову не додано належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження реальності наявності порушеного права позивача та необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, до заяви про забезпечення позову позивачем також не додано доказів на підтвердження факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.

Згідно з ч. 5 ст. 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 8 ст. 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Виходячи з викладених позивачем обставин та вищенаведених положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 5, 6, 12, 150-154, 248, 256 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову - відмовити.

Повний текст ухвали складено та підписано 20 квітня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтями 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Голубова Л.Б.