Справа № 804/2100/18
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2018-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2018 року Справа № 804/2100/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у спрощеному провадженні в місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ОСОБА_2 Фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
23.03.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом Головного управління ОСОБА_2 Фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправними дії ОСОБА_3 об'єднаного управління ОСОБА_2 фонду України в м. Дніпрі щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років на підставі ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»;
- зобовязати Головне управління ОСОБА_2 фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 04.10.2017 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 р. відкрито спрощене провадження у адміністративній справі та призначено її розгляд без виклику сторін.
- з 03.11.1988 по 01.08.1989 - на посаді медичної сестри Обласної клінічної лікарні ім. Мечникова;
- з 20.08.1992 по 30.09.2017 - на посаді лікаря КП «Дніпропетровський міський пологовий будинок № 2».
Як вбачається із трудової книжки позивача (номери записів 10-11), її було призначено на посаду лікаря-інтерна «Днепропетровского ордена трудового знамени» медичного інституту.
Як вбачається із Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою КМУ № 909 від 04.11.1993, посада лікаря-інтерна медичного інституту, в переліку посад, які дають право на пенсію за вислугу років в закладах охорони здоров'я відсутня. На підставі викладеного відповідав вважає, що обґрунтовано та на законних підставах відмовив у призначенні пенсії за вислугу років. З огляду на викладене, просить в задоволенні позовних вимог відмовити.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 04.10.2017 року ОСОБА_1 звернулась до управління ОСОБА_2 фонду з особистою заявою і документами на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (із змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»).
Підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугу років стало неврахування ОСОБА_3 обєднаним управлінням ОСОБА_2 фонду України в м. Дніпрі 11 міс. 28 днів в спеціальний стаж роботи, який позивач отримала, працюючи на посаді лікаря-інтерна з 01.08.1991 року по 28.07.1992 року.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно зі ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров'я.
Згідно ст. 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я" заклади охорони здоров'я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.
В силу п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:, зокрема, з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 25 років 6 місяців.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно записів трудової книжки ОСОБА_1, з 03.11.1986 року по 01.08.1989 року позивач працювала на посаді медичної сестри Обласної клінічної лікарні ім. Мечникова, вказане також підтверджується довідкою КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.. ОСОБА_4» №4/1287 від 04.10.2017р.
З 01.08.1991 року по 28.07.1992 року ОСОБА_1 працювала на посаді лікаря-інтерна кафедри перинатології факультету удосконалення лікарів Дніпропетровського ордена Трудового Червоного Прапора медичного інституту, що підтверджується записом в трудовій книжці та архівною довідкою ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» від 31.10.2017 № 213.
А з 20.08.1992 року по 03.10.2017 року позивач працювала на посаді лікаря акушера-гінеколога в КП «Дніпропетровський міський пологовий будинок №2», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці.
Позивач звільнена з 03.10.2017 року за власним бажанням.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 04.11.1993 № 909 затверджено вичерпний перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Так, відповідно до п. 2 Переліку, право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.
Згідно з приміткою 2 постанови № 909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач в період з 01.08.1991 року по 28.07.1992 року працювала на посаді лікаря-інтерна кафедри перинатології факультету удосконалення лікарів Дніпропетровського ордена Трудового Червоного Прапора медичного інституту.
Вказаний період роботи також зазначено в посвідченні № 230 на імя ОСОБА_1 як період підготовки в інтернатурі за спеціальністю акушерство та гінекологія на базі Міського пологового будинку №2.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
При призначенні пенсії позивачу ОСОБА_2 органом до спеціального стажу, який надає право на пенсію за вислугою років, включено період роботи ОСОБА_1 з 03.11.1986 року по 01.08.1989 року на посаді медичної сестри Обласної клінічної лікарні ім. Мечникова та з 20.08.1992 року по 03.10.2017 року на посаді лікаря акушера-гінеколога в КП «Дніпропетровський міський пологовий будинок №2». Загальний стаж роботи на вказаних посадах, який надає право на пенсію за вислугою років становить 25 років 10 місяців та 11 днів.
Дослідивши матеріали справи та докази надані сторонами, суд приходить до висновку, що позивач фактично працювала лікарем-інтерном в закладі охорони здоровя та має право на зарахування періоду роботи з 01.08.1991 року по 28.07.1992 року до спеціального стажу, який надає право на пенсію за вислугою років.
Таким чином, стаж роботи позивача на посадах, які надають право на пенсію за вислугою років, становить 26 років 10 місяців та 12 днів.
Отже, позивач має право на пенсію за вислугою років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
З огляду на наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тому судові витрати в розмірі 1409,60 грн. підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 з Головного управління ОСОБА_2 Фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ОСОБА_2 Фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправними дії ОСОБА_3 об'єднаного управління ОСОБА_2 фонду України в м. Дніпрі щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років на підставі ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».
Зобовязати Головне управління ОСОБА_2 фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 04.10.2017 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тесту судового рішення.
Рішення суду набуває законної сили у відповідності до положень ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. 295Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_5