Справа № 826/28003/15
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 лютого 2018 року 11:35 № 826/28003/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Васильченко І.П., суддів: Вєкуа Н.Г., Федочука А.Б., при секретарі судового засідання Ксендзові А.С. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс»
доДержавної фіскальної служби України, Одеської митниці ДФС
провизнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 16.07.2015 р. № 500060001/2015/610088/2, від 23.07.2015 р. № 500060001/2015/610093/2, визнання дій протиправними та рішення від 19.10.2015 р. № 1910-1/013141, від 10.11.2015 р. № 1011/3/013673,

за участю представників сторін:

від позивача: Бурлаченко Д.П.,

від відповідачів: не з'явилися.

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 21 лютого 2018 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, Одеської митниці ДФС, в якому просить:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 16.07.2015 р. № 500060001/2015/610088/2.

2. Визнати протиправними дії та рішення Державної фіскальної служби України щодо відмови у задоволенні скарги від 19.10.2015 р. № 1910-1/013141.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 09.02.2016 р. суддею Данилишиним В.М. відкрито провадження по справі № 826/28003/15 та призначено колегіальний розгляд справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, Одеської митниці ДФС, в якому просить:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 23.07.2015 р. № 500060001/2015/610093/2.

2. Визнати протиправними дії та рішення Державної фіскальної служби України щодо відмови у розгляді та перенаправленні скарги від 10.11.2015 р. № 1011/3/013673.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 09.02.2016 р. суддею Данилишиним В.М. відкрито провадження по справі № 826/28006/15 та призначено її до колегіального судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 09.03.2016 р. об'єднано в одне провадження адміністративну справу №826/28003/15 та адміністративну справу №826/28006/15. Присвоєно об'єднаній адміністративній справі загальний №826/28003/15. Подальший розгляд та вирішення адміністративних позовів вирішено здійснювати у межах об'єднаної адміністративної справи №826/28003/15.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 27.02.2017 р. суддею Арсірієм Р.О. справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києві від 03.11.2017 р. справу прийнято до провадження суддею Васильченко І.П. та призначено до колегіального судового розгляду.

Позовні вимоги мотивовані протиправним коригуванням митної вартості товарів імпортованих відповідно до ст. 59 МК України за ціною договору щодо ідентичних товарів.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Вважає, що позивачем було подано відповідачу повний перелік документів, що підтверджують заявлену митну вартість оцінюваного товару.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Відповідач 1 про причини неявки в судове засідання не повідомив. Подав до суду заперечення, в яких просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що рішення ДФС від 24.11.2015 р. № 24983/6/99-99-25-01-04-15 не є рішенням в розумінні закону, а тому не створює для позивача жодних правових наслідків.

Представник відповідача 2 подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, згідно наданих письмових заперечень проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні, оскільки в заявлених декларантом документах містилися розбіжності, що свідчило про непідтвердженість заявленої ціни товару.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

1. 01.03.2012 р. між Shanghai Renzhao Standard Parts Co., Ltd (КНР) - продавець та ТОВ «Фастімпекс» - покупець було укладено зовнішньоекономічний контракт № R/F/0312 на поставку засобів кріплення.

На виконання вказаного контракту продавцем було здійснено поставку засобів кріплення у зв'язку із чим ТОВ «Фастімпекс» звернулося до Одеської митниці ДФС для оформлення вантажу за наступними вантажно-митними деклараціями: від 16.07.2015 р. № 500060001/2015/013098.

Митна вартість була заявлена декларантом шляхом подання декларації митної вартості за основним методом визначення митної вартості, а саме: за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Поставка товару за митною декларацією № 500060001/2015/013098 здійснювалась відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту від 01.03.2012 р. № R/F/0312 на комерційних умовах поставки FOB Шанхай.

Однак, рішенням Одеської митниці ДФС від 16.07.2015 р. № 500060001/2015/610088/2 митну вартість імпортованих товарів № 1 та № 3 було скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну, а саме за ціною договору щодо ідентичних товарів до рівня 0.97 та 1,25 доларів США за 1кг відповідно.

Користуючись правом, наданим ч. 7 ст. 55 МК України позивач здійснив заходи щодо випуску товарів у вільний обіг під фінансову гарантію за МД: № 500060001/2015/013141 шляхом сплати фінансової гарантії в сумі 26 382,86 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем було оскаржено рішення Одеської митниці ДФС до Державної фіскальної служби України шляхом подачі скарги від 19.10.2015 р. № 1910-1/013141.

Листом від 24.11.2015 р. № 24983/6/99-99-25-01-04-15 в задоволенні скарги позивача було відмовлено.

2. 17.10.2012 р. між Shanghai Textile Decoration Corporation (КНР) - продавець та ТОВ «Фастімпекс» - покупець було укладено зовнішньоекономічний контракт № TD/F/1012 на поставку засобів кріплення.

На виконання вказаного контракту продавцем було здійснено поставку засобів кріплення у зв'язку із чим ТОВ «Фастімпекс» звернулось до Одеської митниці ДФС для оформлення вантажу за МД від 23.07.2015 р. № 500060001/2015/013591.

Митна вартість була заявлена декларантом шляхом подання декларації митної вартості за основним методом визначення митної вартості, а саме: за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Поставка товару за митною декларацією № 500060001/2015/013591 здійснювалась на умовах зовнішньоекономічного контракту від 17.10.2012 № TD/F/1012 на комерційних умовах поставки FOB Шанхай.

Рішенням Одеської митниці ДФС від 23.07.2015 р. № 500060001/2015/610093/2 митну вартість імпортованих товарів № 1 та № 2 було скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, а саме: за ціною договору щодо ідентичних товарів до рівня: товар № 1-1,12 доларів США за 1 кг та товар № 2-2,50 доларів США за 1 кг відповідно.

Користуючись правом, наданим ч. 7 ст. 55 МК України, позивачем було здійснено заходи щодо випуску товару у вільний обіг під фінансову гарантію за МД № 500060001/2015/013673 шляхом сплати суми фінансової гарантії в розмірі 28 767,07 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав до Державної фіскальної служби України скаргу від 10.11.2015 р. № 1011-3/013673.

Листом від 03.12.2015 р. № 25813/6/99-99-25-01-04-15 скарга позивача була направлена на розгляд до Одеської митниці ДФС.

Позивач, не погоджуючись із прийнятими відповідачами рішеннями, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Згідно з частиною першою статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно із ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до ч. 6 ст. 264 Митного кодексу України митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Відповідно до частини першої статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (ч. 4 ст. 52 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. ч. 2-3 ст. 57 Митного кодексу України).

Відповідно до положень ч.4 та ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (ч. 9 ст. 58 МК України).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 57 цього Кодексу).

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Крім того, це узгоджується з визначеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено обов'язок декларанта подавати додаткові документи (за наявності) до визначеного частиною другою цієї статті загального переліку. При цьому такий обов'язок виникає у декларанта виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У такому випадку декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності): 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частинами 4 та 5 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу (ч. 2 ст. 54 МК України).

Послідовність дій посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 11 вересня 2015 року N 689 (далі - Методичні рекомендації).

Згідно з приписами пункту 6 Розділу ІІ вказаних Методичних рекомендацій, при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п'ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару (пункт 7 Розділу ІІ Методичних рекомендацій).

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у Главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин другої, четвертої - шостої статті 54, статті 58 Митного кодексу України та пунктів 6, 7 Методичних рекомендацій надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов'язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Частиною 3 ст. 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування (частина друга статті 55 МК України).

1. Як встановлено судом, з метою підтвердження заявленої митної вартості товарів за ВМД № 500060001/2015/013141 позивачем було подано до Одеської митниці ДФС наступні документи: контракт № R/F/0312 від 01.03.2012 р.; додаток № 2 до контракту № R/F/0312 від 01.03.2012 р.; інвойс від 02.06.2015 р. № LY15041, пакувальний лист, договір про надання послуг транспортно-експедиторського обслуговування від 04.05.2011 р., рахунок № ЧБ0158 від 13.07.2015 р., платіжне доручення № 2742 від 21.07.2015 р. на оплату договору перевезення; акт № 127 від 16.07.2015 р. прийому-передачі виконаних робіт із перевезення вантажу; ВМД №500060001/2015/013141; реєстр документів по формуванню собівартості придбаних товарів; відомість вибуття за період оборотну відомість по рахункам за період; платіжне доручення в іноземній валюті від 07.07.2015 р. № 35440 про оплату інвойсу від 02.06.2015 р. № LY15041 картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами №500/2012/0001040. код 1602 з поясненнями); первісний коносамент MSCUER905927 від 13.06.15 код 2710; міжнародні транспортні накладні (CMR) №№81, 360, 37 код 2730; Вill of loading, код 2761; платіжне доручення в іноземній валюті від 07.07.15 №35440, код 3007; рахунок-фактуру від 13.07.15 №ЧБ0158, код 3007 ; прайс-лист від 04.06.15, код 3014 ; пакувальний лист від 02.06.2015, код 3141; додаток від 10.08.2012 №1 до контракту від 01.03.2012 №R/F/0312, код 4103; додаток від 30.07.2013 №2 до контракту від 01.03.2012 №R/F/0312, код 4103; додаток від 20.01.2014 №3 до контракту від 01.03.2012 №R/F/0312, код 4103; документи про проходження радіологічного та екологічного контролю, код 5501, 5504; сертифікат про походження товару, код 7011; декларація країни відправлення №11945284, код 9610 та додаткові документи: виписку із бухгалтерської документації (реєстри документів, відомості, платіжні доручення, рахунки-фактури, акти; специфікацію від 02.06.2015 р. з перекладом; висновок оцінювача від 03.08.2015 р. № 20-03/08-2015, висновок від 04.09.2015 р.

Листом від 22.09.2015 р. № К2300/10/15-70-25 Одеська митниця ДФС повідомила позивача про те, що документи подані позивачем містили розбіжності, а саме:

1) відповідно до п. 3.1 зовнішньоекономічного контракту від 01.03.2012 р. № R/F/0312 зазначено, що сплата за товари здійснюється як у вигляді передплати так і можливе відстрочення платежу. Жодних відомостей щодо порядку здійснення розрахунку за товари у документах поданих до митного оформлення не міститься;

2) відповідно до п. 2.1 зовнішньоекономічного контракту від 01.03.2012 р. № R/F/0312 передбачені умови поставки FOB, при цьому ризики за втрату вантажу несе покупець;

3) до митного контролю та оформлення надані документи про вагу вантажу, які розбігаються із фактичною вагою вантажу (згідно звітів про зваження товарів).

За результатом проведеної консультації між органом доходів і зборів та декларантом було обрано метод визначення митної вартості - за ціною договору щодо ідентичних товарів.

З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ПІК «Інспектор-2006» та ЄАІС ДФС та встановлено, що рівень митної вартості ідентичних товарів, митне оформлення товарів яких вже здійснено, є більшим: товар № 1 - болти сталеві (митна декларація від 13.05.2015 р. № 500060001/2015/011256) тому митну вартість товару визначено на рівні - 0,97 дол. США за 1 кг ваги нетто; товар № 3 - шайба сталева (митна декларація від 13.05.2015 р. № 500060001/2015/009666) тому митна вартість визначена на рівні - 1,25 дол. США за 1 кг ваги нетто.

Також відповідач 2 зазначив, що у п. 1.7 наказу Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 06.09.2001 р. № 201 зазначено, що у зовнішньоекономічному договорі повинні визначатися строки фінансових розрахунків, які відсутні у наданому позивачем зовнішньоекономічному контракті від 01.03.2012 р. № R/F/0312.

Висновок експерта від 03.08.2015 р. № 51-19/11-2013 зроблено на основі наданих до митного оформлення товаросупровідних документів, тобто експерт посилається виключно на цінову політику фірми-виробника товару, орієнтовну безпосередньо на ТОВ «Фастімпекс», а не на кон'юнктуру ринку в цілому.

З урахуванням наведеного вище, Одеською митницею ДФС, м/п «Одеса-порт» прийнято рішення від 16.07.2015 р. № 500060001/2015/610088/2, яким збільшено митну вартість товару за резервним методом.

Оцінюючи наведені відповідачем 2 висновки, суд виходить із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1.7 контракту від 01.03.2012 р. №R/F/0312 «умови платежів» Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції України від 06.09.2001 р. № 201 встановлено, що залежно від обраних сторонами умов платежу в тексті договору (контракту) зазначаються умови банківського переказу до (авансового платежу) та/або після відвантаження товару.

Таким чином, наведене положення можливо трактувати як таке, що в контракті може бути як передоплата так і післяоплата.

Наведене знайшло своє відображення в п. 3.1 контракту від 01.03.2012 р. №R/F/0312, що відповідає п. 1.7 названого Положення.

Пунктом 2.1 контракту від 01.03.2012 р. №R/F/0312 передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах FOB Шанхай/Інкотермс 2010/. Згідно умов поставки FOB Інкотермс 2010 у покупця немає зобов'язань щодо укладення договорів страхування. Таким чином, укладення договорів страхування здійснюється з власної ініціативи покупця, а тому їх відсутність не може бути порушенням умов поставки.

Щодо посилань на те, що у заявлених митних документах вага відрізняється від фактичної ваги, суд зауважує, що вага товарів у експертній декларації країни відправлення № 811686852, пакувальному листі від 02.06.2015 р., первісній ВМД № 500060001/2015/013098, рішенні про коригування митної вартості № 500060001/2015/013141 є однаковими - 61 309 кг.

Окрім того, висновки викладені в експертному висновку, зокрема, в частині, що стосуються цінової політики не можуть мати вирішального значення для формування ціни товару.

Отже, наведені висновки відповідача 2 на переконання суду не можуть безпосередньо впливати на заявлену позивачем митну вартість оцінюваного товару.

2. Як встановлено судом, з метою підтвердження заявленої митної вартості товарів за ВМД №500060001/2015/013591 позивачем було подано до Одеської митниці ДФС: контракт № TD/F/1012 від 17.10.2012 р.; додаткову угоду № 1 до контракту № TD/F/1012 від 17.10.2012 р.; комерційний інвойс №LM176 із перекладом; договір-доручення про надання послуг транспортно-експедиційних послуг від 03.02.2015 р. № 3022015/01; рахунок №АПР069 від 20.07.2015 р.; платіжне доручення № 2753 від 29.07.2015 р.; акт № 73 від 23.07.2015 р. прийому-передачі робіт щодо перевезення вантажу; ВМД №500060001/2015/013591; картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами №500/2012/0001040, код 1602; сервісний коносамент; міжнародні транспортні накладні (CMR) №2, код 2730; Bill of loading, код 2761; платіжне доручення в іноземній валюті від 06.07.15 №35439, код 3007; прайс-лист від 11.06.15, код 3014; інвойс від 04.06.15 №15/07В13033, код 3105; пакувальний лист від 04.06.15, код 3141; документи про проходження радіологічного та екологічного контролю, код 5501, 5504; сертифікат про походження товару, код 7011; декларація країни відправлення №11913352, код 9610.

Листом від 06.10.2015 р. № 3040/10/15-70-25-02 Одеська митниця ДФС повідомила, що подані позивачем документи містять розбіжності, а саме:

1) Відповідно до п. 3.1 зовнішньоекономічного контракту від 17.10.2012 р. № TD/F/1012 зазначено, що сплата за товари здійснюється, як у вигляді переплати так і можливе розстрочення платежу. Жодних відомостей щодо порядку здійснення розрахунку за товари в документах, поданих до митного оформлення не міститься, проте до митного оформлення надано документ від 06.07.2015 р. № 35439, який підтверджує попередню оплату товару, при цьому призначення платежу по даному платіжному дорученню встановити неможливо, відсутнє посилання на інвойс 04.06.2015 р. № 15/07В130332;

2) п. 11.1 передбачений строк дії зовнішньоекономічного контракту від 17.10.2012 р. № TD/F/1012, але автоматичної пролонгації зовнішньоекономічним договором не передбачено, доповнень щодо продовження терміну дії контракту до митного контролю не надано.

За результатом проведеної консультації між органом доходів і зборів з декларантом було обрано метод визначення митної вартості - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз даних ПІК «Інспектор -2006» та ЄАІС ДФС та встановлено, що рівень митної вартості ідентичних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим за товар № 1- гвинти сталеві (митна декларація від 17.03.2015 р. № 500060001/2015/006107), тому митну вартість визначено на рівні-1,12 дол. США за 1 кг ваги нетто; товар № 2- ключ ручний шестигранний (митна декларація від 13.05.2015 р. № 500060001/2015/009666), тому митну вартість визначено на рівні - 2,50 доларів США за 1 кг ваги нетто.

У пункті 1.7 наказу Міністерства економіки та питань Європейської інтеграції України від 06.09.2001 р. № 2 зазначено, що у зовнішньоекономічному договорі повинні визначатися строки фінансових розрахунків, які відсутні в наданому зовнішньоекономічному контракті від 17.10.2012 р. №TD/F/1012 та інших наданих документах.

У прайс-листі виробника від 11.06.2015 р. в якості покупця зазначено ТОВ «Фастімпекс», тобто наданий прайс-лист не можливо розглядати в якості комерційної пропозиції продукції виробника необмеженому колу заінтересованих покупців. Крім того неможливо визначити відповідність ціни, яка вказана у інвойсі № 15/07В13033 від 04.06.2015 р., цінам зазначеним у прайс-листі від 11.06.2015 р., так як дата прайс-листа є пізнішою ніж дата складання інвойсу. Отже, наданий прайс-лист не може бути врахований в якості підтвердження заявленої митної вартості оцінюваних товарів.

У наданій калькуляції від 11.06.2015 р. відсутня інформація щодо складових витрат товару відповідно до п. 2 зовнішньоекономічного договору від 17.10.2012 р. №TD/F/1012.

З урахуванням наведеного, Одеською митницею ДФС прийнято рішення від 23.07.2015 р. № 500060001/2015/610093/2, яким збільшено митну вартість товару за резервним методом.

Оцінюючи наведені відповідачем 2 висновки, суд виходить із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1.7 контракту від 01.03.2012 р. №R/F/0312 «умови платежів» Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції України від 06.09.2001 р. № 201 встановлено, що залежно від обраних сторонами умов платежу в тексті договору (контракту) зазначаються умови банківського переказу до (авансового платежу) та/або після відвантаження товару.

Таким чином, наведене положення можливо трактувати як таке, що в контракті може бути як передоплата так і післяоплата.

Наведене знайшло своє відображення в п. 3.1 контракту від 01.03.2012 р. №R/F/0312, що відповідає п. 1.7 названого Положення.

Пунктом 2.1 контракту від 01.03.2012 р. №R/F/0312 передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах FOB Шанхай/Інкотермс 2010/. Згідно умов поставки FOB Інкотермс 2010у покупця немає зобов'язань щодо укладення договорів страхування. Таким чином, укладення договорів страхування здійснюється з власної ініціативи покупця, а тому їх відсутність не може бути порушенням умов поставки.

Твердження відповідача 2 про те, що зовнішньоекономічним контрактом не передбачено від 17.10.2012 р. №TD/F/1012 його автоматичної пролонгації спростовується посиланням в п. 11 останнього на те, що контракт пролонгується на кожен наступний календарний рік.

Щодо посилання відповідача 2 на те, що у наданому позивачем прайс-листі відсутнє посилання на контракт або на інвойс, що унеможливлює ідентифікацію поставленого товару згідно останнього, слід зазначити, що прайс - листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару. Обов'язкової вимоги щодо отримання від суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено. Законодавством України не визначено типової форми прайс-листів, а тому вона викладається в довільній формі.

Таким чином, відомості, наведені в прайс-листах фірми - виробника товару, не мають імперативного характеру, а отже можуть прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації для прийняття рішення щодо правильності визначення митної вартості.

Отже, виявлені відповідачем розбіжності ніяким чином не впливають на ціну оцінюваного товару, а тому вищенаведені висновки суд вважає передчасними та необґрунтованими.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, заслухавши доводи сторін, суд дійшов висновку, що документи, подані ТОВ «Фастімпекс» до митного органу з метою підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів, відповідають переліку документів, встановлених частиною третьою статті 53 МК України.

Приймаючи рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за другорядним методом 2 г (резервний), митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням ст. 55 Митного кодексу України.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 598, що визначає обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовуються митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:

- неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);

- невірно проведений розрахунок митної вартості;

- невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу;

- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

В той же час, доказів того, що відповідач провів необхідну консультацію у належний спосіб матеріли справи не містять. Саме лише посилання на проведення консультації не можна вважати таким, що відповідає нормам закону.

Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов'язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Однак, переконливих аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем 2 не наведено, а обставин, які б впливали на рівень задекларованої вартості товарів, не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, подані декларантом позивача документи необхідно вважати належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару.

За таких обставин, висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), суд вважає необґрунтованим, а застосування резервного методу неправомірним.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з того, що твердження митного органу про неможливість застосування обраного позивачем методу визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), є необґрунтованим та безпідставним, а документи, подані позивачем до митного органу, відповідають вимогам чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, а, отже, і підтверджують заявлені позивачем відомості про митну вартість товарів, суд приходить до висновку, що визначення відповідачем 2 митної вартості товару та коригування її у сторону збільшення за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень.

Зважаючи на те, що судом визнано протиправними рішення відповідача 2 щодо коригування митної вартості товару, суд приходить до висновку, що рішення, яке прийнято Державною фіскальною службою України за результатами розгляду скарги позивача, а саме: рішення Державної фіскальної служби України щодо відмови у задоволенні скарги від 19.10.2015 р. № 1910-1/013141 слід також визнати протиправним, позаяк, на думку суду, останнє підтверджує правомірність рішення прийнятого Одеською міською митницею ДФС від 16.07.2015 р. № 500060001/2015/610088/2, а відтак безпосередньо впливає на права позивача.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій та рішення Державної фіскальної служби України щодо відмови у розгляді та перенаправленні скарги від 10.11.2015 р. № 1011/3/013673, слід зазначити наступне.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регламентовано Законом України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року N 393/96-ВР (надалі - Закон N 393/96-ВР).

Положення названого Закону забезпечують громадянам України можливість для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону N 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ч. 3 цієї статті відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

В той же час, положеннями ч. 4 ст. 7 Закону N 393/96-ВР встановлено заборону направляти скарги для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Отже, відмова ДФС України у розгляді скарги від 10.11.2015 р. № 1011/3/013673 та її перенаправлення на розгляд Одеської міської митниці ДФС є протиправним, позаяк позивачем оскаржувалось рішення прийняте останньою.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятого на їх підставі рішення.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із задоволенням позову підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс» (65025, м. Одеса, 21 км Старокиївського шосе, буд. 38, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 16.07.2015 р. № 500060001/2015/610088/2.

Визнати протиправними дії та рішення Державної фіскальної служби України від 19.10.2015 р. № 1910-1/013141.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 23.07.2015 р. № 500060001/2015/610093/2.

Визнати протиправними дії та рішення Державної фіскальної служби України від 03.12.2015 р. № 25813/6/99-99-25-01-04-15 щодо відмови у розгляді та перенаправленні скарги від 10.11.2015 р. № 1011/3/013673.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс» (65025, м. Одеса, 21 км Старокиївського шосе, буд. 38, ) судові витрати в сумі 2436,00 грн. за рахунок Одеської митниці ДФС (65078, Одеська область, м. Одеса, вул. Гайдара, 21, корпус 1, ).

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс» (65025, м. Одеса, 21 км Старокиївського шосе, буд. 38, ) судові витрати в сумі 2436,00 грн. за рахунок Державної фіскальної служби України (04655, м.Київ-53, Львівська площа, 8, ).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.П.Васильченко

Судді: Н.Г.Вєкуа

А.Б.Федорчук

Повний текст судового рішення складено та підписано 10.04.2018 року