Справа № 814/1412/17
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/1412/17

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В. Час і місце ухвалення: 30.01.2018р., м.Миколаїв
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Романішина В.Л.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Союз Ритейл Д» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 січня 2018 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Союз Ритейл Д» до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Союз Ритейл Д» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 червня 2017 року № та №.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 січня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 16.06.2017р. №. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням в частині вимог, які залишено без задоволення, ТОВ «Союз Ритейл Д» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права, з не повним зясуванням судом обставин справи, та прийняти нову постанову, якою його позов задовольнити у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що висновки податкового органу, з яким погодився суд першої інстанції, про не доведення ТОВ «Союз Ритейл Д» реальності придбання у фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та фактичного використання маркетингових, юридичних та інформаційно-консультаційних послуг у межах господарської діяльності підприємства, є безпідставними, оскільки міру деталізації змісту і обсягу господарської операції визначають особи, які відповідають за її здійснення і правильність оформлення первинними документами.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки його доводам про порушення відповідачем абз.2 п.4 Розділу ІІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015р., яким передбачено, що в акті перевірки слід чітко викласти зміст порушення податкового законодавства платника, що перевіряється, з посиланням на конкретні пункти та статті законодавчих актів, що порушено.

Головне управління ДФС у Миколаївській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині вимог товариства, які залишено без задоволення, є законними та обґрунтованим, так як позивач не надав обґрунтувань щодо доцільності залучення сторонніх субєктів господарювання для виконання робіт, які б мали виконуватись працівниками ТОВ «Союз Ритейл Д». Відсутність економічної доцільності вбачається із факту сплати гонорару в сумі 45 000 грн. за надання юридичних послуг при оскарженні податкового повідомлення-рішення на суму 25 000 грн. Відповідач просить апеляційну скаргу товариства залишити без задоволення.

На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах вимог апеляційної скарги ТОВ «Союз Ритейл Д», тобто в частині вимог, в задоволенні яких товариству відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ТОВ «Союз Ритейл Д», розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Предметом спору є податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 16 червня 2017 року №, яким ТОВ «Союз Ритейл Д» збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток в розмірі 145 800 грн. (в т.ч. за податковим зобовязанням 137 700 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 8100 грн.).

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем на підставі акту №492/14-29-14-01/39393873 від 01.06.2017р. про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Союз Ритейл Д» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 16.09.2014р. по 31.12.2016р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 16.09.2014р. по 31.12.2016р., яким, серед іншого, зафіксовано порушення позивачем п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 137700 грн.

Зокрема, підставою для нарахування позивачу податкового зобовязання стали висновки акту перевірки №492/14-29-14-01/39393873 від 01.06.2017р. про нереальність господарських операцій ТОВ «Союз Ритейл Д» з ФОП ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_5, оскільки товариством не обґрунтовано необхідність отримання таких послуг для його господарської діяльності. В наданих до перевірки договорах, актах виконаних робіт не вказано місце та обсяги надання послуг, сутність послуг. Не надано доказів фактичного перебування працівників ФОП ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_3 у торгових точках, графік їх роботи, фактичну кількість відпрацьованих людино-годин. Податкові розрахунки форми 1-ДФ ФОП ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_5 не подавались.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні вимог ТОВ «Союз Ритейл Д» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.06.2017р. №, дійшов висновку про обґрунтованість доводів відповідача щодо недоведеності позивачем фактичного надання ФОП ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_5 маркетингових, інформаційно-консультаційних та юридичних послуг, а також про необхідність замовлення таких послуг та їх фактичне використання в господарській діяльності товариства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком Миколаївського окружного адміністративного суду. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п.п.14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України валові витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобовязань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Пунктом 138.2 статті 138 Кодексу визначено, що витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.03.2015р. ТОВ «Союз Ритейл Д», як замовник, уклало з ФОП ОСОБА_1, як виконавцем, договір про надання маркетингових послуг, за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобовязується надати останньому послуги з проведення маркетингових досліджень за напрямками, що цікавлять замовника, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно наданих позивачем актів прийому-передачі виконаних робіт ФОП ОСОБА_1 надавав ТОВ «Союз Ритейл Д» щомісячно послуг на суму 15000 грн. без ПДВ.

01.03.2015р. ТОВ «Союз Ритейл Д», як замовник, уклало з ФОП ОСОБА_2, як виконавцем, договір надання інформаційно-консультаційних послуг з питань інформатизації, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе надання інформаційно-консультаційних послуг з питань інформатизації, аналізу потреб і проблем замовника та пошук найоптимальніших рішень, а саме: консультаційні послуги, які включають систематизацію та підготовку в електронному вигляді з можливістю вигрузки текстових звітів у форматі замовника наступної інформації: показників фінансової та виробничої діяльності підприємств; огляді матеріалів періодичних видань з питань економіки та фінансів та іншої інформації, яка може бути використана замовником у процесі його основної діяльності.

З наданих позивачем актів наданих інформаційно-консультаційних послуг з питань інформатизації також вбачається, що ФОП ОСОБА_2 надавав позивачу послуг щомісячно на суму 15000 грн. без ПДВ.

01.03.2015р. ТОВ «Союз Ритейл Д», як замовник, уклало з ФОП ОСОБА_3, як виконавцем, договір надання інформаційно-консультаційних послуг, за умовами якого виконавець зобовязується надати замовнику наступні інформаційно-консультаційні послуги: вивчення процесу управління компанією, надання усних або письмових рекомендацій по вдосконаленню цього процесу; контроль за результатами впровадження рекомендацій по вдосконаленню; консультації з питань комерційної діяльності; надання консультацій та порад як в усній, так і в письмовій формі. Замовник зобовязується прийняти послуги та оплатити їх.

З наданих позивачем актів здачі-приймання послуг вбачається, що ФОП ОСОБА_3 надавав позивачу послуг щомісячно на суму 15000 грн. без ПДВ.

З ФОП ОСОБА_5 позивач 01.04.2015р. уклав договір про надання юридичних послуг, за умовами якого ТОВ «Союз Ритейл Д», як замовник, доручає, а ФОП ОСОБА_5, як виконавець, приймає на себе зобовязання надавати юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Для врахування витрат на вказані послуги при обчисленні обєкта оподаткування необхідне доведення безпосереднього звязку таких витрат з господарською діяльністю платника податків та підтвердження первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

Дослідивши надані позивачем акти надання послуг колегією суддів встановлено, що в них відсутня вказівка на місце та обсяги наданих послуг, конкретна інформація щодо сутності наданих послуг. Додатками до актів виконаних робіт в основному є роздруківки з мережі Інтернет.

При цьому, з наявних в матеріалах справи первинних документів являється неможливим встановити, як саме в процесі надання послуг проведено певну роботу, як замовник може використати та як фактично використав у господарській діяльності інформацію.

Аналізом договорів з ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_3 встановлено, що за їх умовами маркетингові дослідження проводяться у магазинах, супермаркетах та на ринках міста Миколаєва. Доказів перебування представників виконавця на території торгових точок, на яких проводилися відповідні дослідження, ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій товариством не надано.

ФОП ОСОБА_5 сплачено 45000 грн. гонорару за оскарження податкового повідомлення-рішення на суму 25000 грн., що є неспівмірним.

ТОВ «Союз Ритейл Д» надало суду штатний розпис товариства станом на 01.02.2015р., з якого вбачається, що в складі товариства діє відділ маркетингу (2 особи) та аналітичний відділ (10 осіб).

При цьому, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій позивач не надав обґрунтувань щодо доцільності залучення сторонніх субєктів підприємницької діяльності для виконання робіт, які б мали виконуватись працівниками товариства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину. Розглядувана позиція випливає зі змісту підпункту 14.1.231 Податкового кодексу України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Однак, податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому, діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

Для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій платника податку слід з'ясувати реальність задекларованих господарських операцій; встановити наявність ділової мети у розглядуваних операціях; визначити об'єктивний зміст вчинених операцій у порівнянні із задекларованим; підтвердити або спростувати добросовісність позивача, у зв'язку з тим, що його контрагенти мають дефекти правового статусу; оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.

Вирішуючи спір, суд враховує, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Суд враховує, що презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширеною на реальність господарських операцій. До загальновизнаних у світі дієвих механізмів, завдяки яким здійснюється аналіз господарських угод, виявлення та класифікація протиправних схем та методик незаконного ухилення від сплати податків, відносяться спеціальні судові доктрини.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, які зазначені в цій статті, та в яких, крім іншого, повинно бути зазначено зміст та обсяг господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Такі ж вимоги до первинних документів визначені у п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.

В п.2.15 і п.2.16 Положення № 88 зазначено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ТОВ «Союз Ритейл Д» не надано первинних документів у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, на підтвердження фактичного отримання послуг від контрагентів.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Однак, позивачем документально не доведено дотримання вимог, встановлених ч.1, ч. 2, ст. 3 Господарського кодексу України в частині реалізації господарської діяльності, ч.1 ст. 55 Господарського кодексу України, в частині участі в господарських відносинах, реалізуючи господарську компетенцію.

Вирішуючи спір, суд враховує, що приймати на підтвердження даних податкового обліку можливо лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Апеляційний суд доходить висновку про те, що при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення від 16 червня 2017 року № відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, пропорційно, своєчасно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та надана їм належна правова оцінка. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення та скасування рішення від 30.01.2018р. суд апеляційної інстанції не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Союз Ритейл Д» залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 січня 2018 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 20.04.2018р.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Градовський Ю.М.

ОСОБА_6