Справа № 2а/0570/13351/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 квітня 2018 року

Київ

справа №2а/0570/13351/11

адміністративне провадження №К/9901/597/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.11.2011 (судді - Гаврищук Т.Г., Білак С.В., Сухарька М.Г.) у справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.) до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області (далі - ОДПІ) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення ОДПІ від 29.09.2010 № /0, яким підприємцю визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у сумі 21 628,86 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 10 814,43 грн.

На думку позивача податкові зобов'язання згідно з податковим повідомленням - рішенням нараховані безпідставно, оскільки висновки податкового органу, викладені в акті перевірки про те, що господарські операції між позивачем та ТОВ "Укрспецстройтранс" не мають реального характеру (безтоварні), правочини між цими особами є нікчемними, зроблені у зв'язку з відсутністю на момент перевірки податковим органом первинних документів. Позивач вважає, що ненадання документів до перевірки не може свідчити про нікчемність правочину, а наявні у нього документи (господарський договір від 06.08.2009 з ТОВ "Укрспецстройтранс", видаткові та податкові накладні) свідчать про реальність господарських операцій. Крім того, позивач зазначає, що в акті перевірки помилково вказано, що він був присутнім під час перевірки, тоді як в цей час він знаходився на лікарняному, що підтверджується відповідними медичними документами.

Донецький окружний адміністративний суд постановою від 04.10.2011 позов ФОП ОСОБА_2 задовольнив частково: податкове повідомлення-рішення ОДПІ від 29.09.2010 № /0 визнав недійним в частині визначення податкового зобов'язання з ПДВ у сумі 11 799,21 грн та штрафних (фінансових) санкцій - 5 899,60 грн.

Висновок суду вмотивований тим, що у судовому процесі не знайшли свого підтвердження доводи податкового органу про безтоварність господарських операцій між позивачем та ТОВ "Укрспецстройтранс" на суму 11 799,21 грн, тоді як ні під час перевірки, ні у ході розгляду справи позивач не надав податкові накладні на підтвердження формування податкового кредиту у серпні - грудні 2009 року на суму 9829,65 грн. Враховуючи, що у направленні та наказі про проведення перевірки є підпис позивача, а в акті перевірки зазначено, що перевірка проводилась в офісі позивача за адресою вул. Тупікова, 4 м. Родинське, суд відхилив доводи підприємця про його відсутність під час перевірки. Також суд дослідив дотримання контролюючим органом порядку та підстави призначення податкової перевірки позивача.

Донецький апеляційний адміністративний суд постановою від 23.11.2011 постанову суду першої інстанції скасував в частині задоволення позовних вимог та в цій частині у позові відмовив, в іншій частині постанову суду першої інстанції залишив без змін.

Відмовляючи у позові, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами свої заперечення проти наданих податковим органом доказів, що спростовують достовірність даних податкового обліку, сформованих за наслідками операцій із ТОВ "Укрспецстройтранс". Зокрема, позивач ні в ході перевірки, а ні під час судового розгляду справи не надав жодного документа на підтвердження перевезення, зберігання чи використання придбаного у ТОВ "Укрспецстройтранс" товару (дизельного пального, оливи та автошин) у власній господарській діяльності, а надані документи (видаткові накладні) на підтвердження реальності здійснення господарських операцій із ТОВ "Укрспецстройтранс" не містять обов'язкових реквізитів, що передбачені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", як-то: місце складання, посада осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, ПІБ осіб, що поставили свої підписи на цих документах. При цьому суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про правомірність дій податкового органу щодо донарахування позивачу податкового зобов'язання з ПДВ на суму 9829,65 грн внаслідок включення до податкового кредиту вказаної суми ПДВ за відсутності податкових накладних.

Позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення, а справу направити на новий розгляд або прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, ФОП ОСОБА_2 посилається на те, що суд апеляційної інстанції не надав юридичну оцінку наданим ним в суді першої інстанції податковим накладним, лікарняному листу, наданого на підтвердження доводів про його фізичну відсутність під час перевірки, не дослідив обставини щодо підстав та порядку проведення перевірки, а також відсутність у податкового органа компетенції робити висновки про нікчемність правочинів.

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2106 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 22.03.2018 касаційну скаргу ФОП ОСОБА_2 прийняв до провадження та визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідач не реалізував процесуальне право щодо подання відзиву на касаційну скаргу.

27.12.2017 позивач подав до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду з тих підстав, що не має наміру оскаржувати податкове повідомлення-рішення ОДПІ від 29.09.2010 № /0.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 354 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Частиною першою статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України наведено виключний перелік підстав для залишення позову без розгляду. При цьому заява про залишення позову без розгляду може подана лише до початку розгляду справи по суті (частина друга статті 240 Кодексу).

З огляду на те, що справа розглянута по суті та ухвалено рішення у справі, яке набрало законної сили відповідно до частини п'ятої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час розгляду справи), у суду відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи позивача та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанції встановили, що передумовою визначення позивачу податкового зобов'язання з ПДВ у цій справі був договір на поставку товару (паливно - мастильні матеріали), укладений між позивачем та ТОВ "Укрспецстройтранс". Останнім було виписано видаткові накладні від 30.06.2010 № 300623 на суму 12 390,30 грн (ПДВ 2065,05 грн), від 17.05.2010 № 170503 на суму 25399,20 грн (ПДВ 2283,00 грн), від 16.04.2010 № 160404 на суму 27205,80 грн (ПДВ 4534,30 грн), від 17.05.2010 № 030401 на суму 5799,98 грн (ПДВ 966,66 грн) та податкові накладні від 30.06.2010 № 300623, від 17.05.2010 № 140503, від 16.04.2010 № 160404 та від 03.04.2010 № 030401 з аналогічними сумами, на підставі яких позивач сформував податковий кредит. У ході документальної позапланової виїзної перевірки підприємця з питань перевірки відомостей щодо взаємовідносин із ТОВ "Укрспецстройтранс" за період з 01.08.2009 по 30.06.2010, результати якої викладені у акті від 21.09.2010 № 1042/17-313-2/НОМЕР_1 ці операції визначені податковим органом як безтоварні, а правочини між цими особами нікчемними із посиланням на податкову інформацію щодо господарської діяльності ТОВ "Укрспецстройтранс", а саме: вказане підприємство за юридичною адресою не знаходиться, не має матеріально - технічних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності, на підприємстві працює одна особа, у ланцюгу посередників переважно платники податків, які не декларують або не виконують податкові зобов'язання. Крім того, на момент здійснення перевірки у платника були відсутні договори, укладені із ТОВ "Укрспецстройтранс"; акти виконаних робіт, тощо за серпень 2009 року - грудень 2009 року; податкові накладні за серпень 2009 року - грудень 2009 року; товарно-транспортні накладні; фінансово-господарські документи, що підтверджують передачу товарів, виконання робіт (надання послуг) за вчиненим правочином - податкові накладні, рахунки-фактури і довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), фінансово-господарські документи, що підтверджують сплату грошових коштів і вчиненим правочином - платіжні доручення, виписки банківських установ, прибуткові та видаткові касові ордери, чеки РРО або інші документи щодо проведені взаєморозрахунків; реєстри отриманих та виданих податкових накладних.

Також суди встановили, що позапланова виїзна перевірка була проведена на підставі рішення керівника податкового органа, оформленого наказом від 15.09.2010 № 867, та направлення на перевірку від 15.09.2010 № 400, які були вручені під розписку позивачу 15.09.2010. Підставою для висновку про необхідність проведення зазначеної перевірки, допуск до якої відбувся, стало ненадання підприємцем пояснень та їх документальне підтвердження на письмовий запит ОДПІ від 17.08.2010 № 16525/Ш/17-313-1, який був отриманий позивачем 17.08.2010.

Виходячи із суті позовних вимог предметом судового розгляду у цій справі була правомірність сум податкового зобов'язання з ПДВ, визначеного контролюючим органом платникові податку згідно з податковим повідомленням-рішенням ОДПІ від 29.09.2010 № /0, а також достовірність документів, що надають право на податковий кредит, та підтвердження інших обставин реальності відображення у податковому обліку господарських опеацій. При цьому суди надали оцінку щодо наявності/відсутності процедурних порушень під час призначення та проведення податкової перевірки.

Відповідно до положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (втратив чинність з 01.01.2011 у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України; далі - Закон № 168/97-ВР) покупець має право включити до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 цієї статті не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), непідтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Дана норма закону містить імперативну норму, тобто, у тому разі якщо у платника податку списані/нараховані грошові кошти у якості оплати товару (робіт, послуг) та/або йому відвантажено товари (послуги), однак даний факт не підтверджується податковою накладною, платник податку не має права на декларування податкового кредиту.

Також, якщо на момент здійснення перевірки податковим органом у платника податку відсутні податкові накладні, вантажні митні декларації, які підтверджують правомірність віднесення певних сум до податкового кредиту, то судом не може братися до уваги їх надання при розгляді справи в суді.

Таким чином, суди правомірно не взяли до уваги надані позивачем при розгляді справи податкові накладні, які на момент здійснення перевірки податковим органом були відсутні.

З іншого боку, за змістом наведених норм наявність у платника податку виданої йому продавцем податкової накладної та зв'язок витрат з його господарською діяльністю є достатніми, але не вичерпними підставами для визначення податкового кредиту.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності та не можуть бути підставою для збільшення в податковому обліку сум валових витрат та (чи) податкового кредиту.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час розгляду справи) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В разі надання податковим органом доказів, що документи, на підставі яких платник податків, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову платника податків щодо протиправності податкового повідомлення-рішення.

У ході розгляду справи платником податків з огляду на вказані вище приписи процесуального закону належними та допустимими доказами не підтверджено свої заперечення проти наданих податковим органом та зібраних судом на підставі статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України доказів, що спростовують реальність господарської операції для цілей податкового обліку.

Правильно застосувавши наведені норми матеріального та процесуального права до встановлених обставин, оцінку яким було надано з дотриманням вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час розгляду справи), суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність формування ФОП ОСОБА_2 даних податкового обліку на підставі первинних документів, складеними за участі ТОВ "Укрспецстройтранс".

Також суд апеляційної інстанції, перевіривши обставини щодо формування ФОП ОСОБА_2 даних податкового обліку за наслідками придбання у ТОВ "Укрспецстройтранс" паливно - мастильні матеріали, та з урахуванням того, що в судовому процесі на вимогу суду позивач не надав всіх первинних документів по цих операціях, дійшов обґрунтованого висновку, що придбання таких товарів не пов'язане із господарською діяльністю позивача.

Крім того, позивач допустив службових осіб контролюючого органу до проведення перевірки згідно з наказом та направленнями, підписаними керівником ОДПІ; надав відповідні документи та дозволив здійснити перевірку.

За таких обставин підстав для визнання незаконним податкового повідомлення-рішення ОДПІ від 29.09.2010 № /0 немає, адже позивач не спростовував наявності факту порушення, яке стало підставою для прийняття ОДПІ зазначеного акта індивідуальної дії, і, виходячи зі змісту статей 11-1, 11-2 Закону № 509-ХІІ, мав лише можливість не допустити посадових осіб органів державної податкової служби до проведення перевірки. Разом з тим, допуск до перевірки відбувся, і суд апеляційної інстанції правомірно надав лише оцінку виявлених ОДПІ порушень податкового законодавства.

Оскільки, ухвалюючи постанову, Донецький апеляційний адміністративний суд не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, то у задоволенні касаційної скарги ФОП ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 349, статті 350, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.11.2011 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна