Справа № 826/16843/17
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 квітня 2018 року № 826/16843/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Скидан С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до третя особа Міністерства юстиції України ОСОБА_2
про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії

за участю:

від позивача - не з'явився (клопотання про розгляд за відсутності)

від відповідача - Степаненко Т.М.;

від третьої особи - ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України від 05.12.2017 №3859/5, яким було скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №37387434 від 03.10.2017, прийняте державним реєстратором Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Гендзелюк Л.Д. (про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_1), та відповідно на підставі якого було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування запису щодо державної реєстрації права власності №22640807;

- зобов'язати Міністерство юстиції України внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування запису щодо державної реєстрації права власності №22640807.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що не погоджується з наказом Міністерства юстиції України 05.12.2017 №3859/5 про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки він є незаконним, необґрунтованим та винесеним з грубим порушенням норм матеріального права. Вважає, що заяву разом із доданими до неї документами щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 нею було подано з дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому й рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.10.2017 №37387434 є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 26.12.2017 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у судове засідання.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.04.2018 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов, в якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, та те, що воно винесено на підставі та у відповідності до норм чинного законодавства.

Представник третьої особи у судовому засіданні 03.04.2018 проти задоволення позову заперечував, вважаючи рішення відповідача законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні 03.04.2018 ухвалами суду, постановленими без виходу до нарадчої, відмовлено у залученні до участі у справі в якості третьої особи державного реєстратора Гендзелюк Л.Д. та у призначенні судової почеркознавчої експертизи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2006 між ОСОБА_2 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №014/9408/74/49513 про отримання у платне та строкове користування грошових коштів в розмірі 30518,00 доларів США.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавцем (ОСОБА_2) було передано Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

27.07.2017 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» було укладено Договір про відступлення права вимоги по кредитному договору №014/9408/74/49513 від 27.11.2006 та Договір про відступлення права вимоги по договору іпотеки від 27.11.2006, згідно умов яких до ПАТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» перейшли права вимоги, як кредитора та іпотекодержателя, до боржника ОСОБА_2

Цього ж дня між ПАТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» та ТОВ «Фінстрим» було укладено Договір комісії, відповідно до якого, зокрема, ТОВ «Фінстрим» повинно було укласти Договір про відступлення права вимоги по кредитному договору №014/9408/74/49513 від 27.11.2006 та Договір про відступлення права вимоги по договору іпотеки від 27.11.2006.

На виконання Договору комісії, 27.07.2017 між ТОВ «Фінстрим» та ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» було укладено Договір про відступлення права вимоги по кредитному договору №014/9408/74/49513 від 27.11.2006 та Договір про відступлення права вимоги по договору іпотеки від 27.11.2006, згідно умов яких до ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» перейшли права вимоги, як кредитора та іпотекодержателя, до боржника ОСОБА_2

11.08.2017 між ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відступлення права вимоги по кредитному договору №014/9408/74/49513 від 27.11.2006 та Договір від 14.08.2017 про відступлення права вимоги по договору іпотеки від 27.11.2006, згідно умов яких до ОСОБА_1 перейшли права вимоги, як кредитора та іпотекодержателя, до боржника ОСОБА_2

Рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Гендзелюк Л.Д. від 03.10.2017, індексний номер 37387434, за позивачем зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

01.11.2017 до Міністерства юстиції України звернувся ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 зі скаргою в порядку статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в якій просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37387434, прийняте 03.10.2017 державним реєстратором виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Гендзелюк Л.Д. на підставі якого за позивачем зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами розгляду скарги Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - Комісія) 30.11.2017 було складено Висновок, згідно з яким вирішено скаргу ОСОБА_4 від 01.11.2017 задовольнити.

На підставі Висновку Комісії Міністерством юстиції України 05.12.2017 було винесено наказ № 3859/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», відповідно до якого скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 задоволено та вирішено скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.10.2017 №37387434, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Гендзелюк Л.Д.

Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно визначено ст. 37 Закону.

Згідно ч. 1, 2 ст. 37 Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

З огляду на вищезазначене вбачається, що на час виникнення та існування спірних правовідносин Міністерство юстиції України було уповноважено на розгляд скарг на проведені державним реєстратором реєстраційні дії, за винятком реєстраційних дій, проведених на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір.

Відповідно до ч. 6, 8 ст. 37 Закону за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав; б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; д) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України.

Згідно ч. 9 ст. 37 Закону порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Процедура розгляду скарг у сфері державної реєстрації на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначена Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок № 1128) та Положенням про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2016 року № 37/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2016 року за № 42/28172 (далі - Положення № 37/5).

Пунктом 2 Порядку № 1128 визначено, що для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Відповідно до п. 2 розділу 1 Положення № 37/5 Комісія є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Міністерстві юстиції України, що в межах повноважень, визначених Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації № 1128, забезпечує розгляд скарг у сфері державної реєстрації.

Так, підчас перевірки рішення від 03.10.2017 №37387434 та проведених на підставі нього реєстраційних дій Комісією встановлено, що вказане рішення прийнято з порушенням законодавства у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, оскільки станом на час прийняття останнього у Державному реєстрі прав були наявні записи про обтяження майна, що є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій, зокрема:

- на підставі постанови ВП №20654199 на квартиру накладено арешт, про що у Державний реєстр прав внесено запис про державну реєстрацію обтяження від 04.03.2015 №8940582 на підставі прийнятого державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області Гапоненком С.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.03.2015 №19785002;

- на підставі постанови ВП №46027704 на все нерухоме майно ОСОБА_2 накладено арешт, про що у Державний реєстр прав внесено запис про державну реєстрацію обтяження від 04.03.2015 №8939848 на підставі прийнятого державним реєстратором Гапоненком С.В. рішення про державну реєстрацію прав на їх обтяження від 04.03.2015 №19783426.

Суд зазначає, що згідно ч. 30 ст. 15 Закону порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок 1127), який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно п. 6 Порядку 1127 державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

За приписами п. 12 Порядку 1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов'язково використовує відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено відповідно до законодавства, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - Єдиний реєстр документів).

Згідно п. 23 Порядку 1127 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема, наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Аналіз наведених норм матеріального права дає суду підстави для висновку про те, що наявність в Державному реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11.11.2014 (справа № 21-357а14) та від 19.05.15 (справа №21-121а15).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 16.10.2017, наявної у матеріалах справи, вбачається, що на момент прийняття рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень №37387434, згідно якого за позивачем зареєстровано право власності на квартиру, були зареєстровані обтяження щодо відчуження нерухомого майна на підставі постанов державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.03.2015 ВП №46027704.

Проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень №37387434, згідно якого за позивачем зареєстровано право власності на квартиру, було прийнято державним реєстратором з порушенням законодавства у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що відповідач при прийняті наказу від 05.12.2017 №3859/5 діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, та як суб'єкт владних повноважень під час розгляду справи довів суду правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного рішення, а тому вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко