Справа № 826/25922/15
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 квітня 2018 року № 826/25922/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління МВС в м. Києві, Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу від 22.10.2015 року №915 о/с,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління МВС в м. Києві (далі - відповідач-1), Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві (далі - відповідач-2) та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС в м. Києві від 22.10.2015 №915 о/с;

- поновити ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ з 22.10.2015;

- сплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог позивач, серед іншого зазначає, що відповідачем - 1 в порушення Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 не було вчинено будь - яких дій з метою з'ясування можливості використання ОСОБА_1 щодо подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ. Крім цього, скорочення штату відбулося у зв'язку з організаційно-штатними змінами на підставі наказу МВС України в м. Києві від 20.08.2015 №995, з яким, в свою чергу, позивач не був ознайомлений, як і з наказом ГУ МВС України в м. Києві від 25.08.2015 №894.

Відповідач-2 проти позову заперечив з підстав, що викладені в письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи (т. 1, а.с. 56-58).

Відповідач - 1 письмових заперечень на позову заяву не подав.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

/Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 22.10.2015 №915 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, старшого інспектора патрульної служби взводу №3 роти патрульної служби Шевченківського районного управління звільнено відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з пп. "г" (через скорочення штатів) п. 64 з 24.10.2015 (далі - оскаржуваний та/або спірний наказ).

Зі змісту вказаного наказу слідує, що підставою для його прийняття є наказ МВС України від 20.08.2015 №995 "Про організаційно - штатні зміни у МВС", наказ ГУ МВС України в м. Києві від 25.08.2015 №894 та подання Шевченківського районного управління від 20.10.2015.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Так, згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-XII (далі - Закон №565-XII) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджених постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (далі - Положення №114).

Пунктом 8 вказаного положення встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, залишені на службі в органах внутрішніх справ понад граничний вік перебування на службі, можуть бути звільнені в запас Збройних Сил або у відставку до закінчення строку, на який вони були залишені на службі.

Дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема, у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

В той же час, згідно п. 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

При цьому, переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу з вищих посад на нижчі провадиться, зокрема, при скороченні штатів (п. 45 Положення №114)

Переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на нижчі посади при скороченні штатів і за станом здоров'я провадиться прямими начальниками в межах наданих їм прав за умови, якщо немає можливості для призначення на рівнозначну посаду.

При цьому, відсутність можливості подальшого використання на службі визначається в кожному конкретному випадку окремо в залежності від ряду об'єктивних факторів, першочергово з яких з'ясовуються наявність бажання (наміру) особи проходити службу в органах внутрішніх справ, але на іншій рівнозначній вакантній посаді. І лише при відсутності зазначеного волевиявлення (відмови від пропозицій) приймається рішення про неможливість подальшого використання на службі.

Водночас, ч.ч. 2, 3 ст. 35 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 492 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що при реорганізації структурних підрозділів у системі МВС України на роботодавця покладаються зобов'язання: 1) попередити працівника про зміни у виробництві та праці, зокрема про скорочення чисельності штату, не пізніше, ніж за два місяці; 2) врахувати його переважне право на залишення на роботі ( подальше проходження служби ), запропонувавши іншу посаду.

При цьому, єдиною та необхідною правовою підставою для звільнення працівника у зв'язку з такою реорганізацією є одночасна сукупність наступних умов: 1) виконання роботодавцем зазначених обов'язків; 2) відмова працівника від запропонованої йому посади.

Так, зі змісту наказу ГУ МВС України в м. Києві від 25.08.2015 №894 (т. 1, а.с. 149-178) відповідачем-1 наказано оголосити перелік змін у штатах апарату, органів та підрозділів, підпорядкованих ГУ МВС України в м. Києві.

Відповідно до наказу ГУ МВС України в м. Києві від 25.08.2015 №894 у групі у районному управлінні введено 29 посад, скорочено 59 (т. 1, а.с. 162).

Як стверджує позивач, про майбутнє скорочення йому було повідомлено у вересні 2015 року.

Разом з цим, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження попередження ОСОБА_1, про зміни у виробництві та праці, зокрема про скорочення чисельності штату, не пізніше, ніж за два місяці.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази відмови позивача від запропонованої йому посади, як і відсутні взагалі докази пропонування останньому іншої посади та/або докази на підтвердження відсутності вакантних посад станом на час звільнення позивача.

При цьому, суд акцентує увагу, що доводи відповідача-2, викладені в письмових заперечення, не стосуються даного спору, оскільки питання щодо проходження служби позивачем, у тому числі наявність чи відсутність дисциплінарних стягнень не є предметом доказування даної адміністративної справи, адже звільнення останнього відбулося не у зв'язку з допущенням ним дисциплінарного проступку.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Конституції України не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В той же час, в контексті приписів ч. 1 ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (ч. 3 ст. 43 Конституції України).

При цьому, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (ч. 5 ст. 43 Конституції України).

Відповідно до 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, в розрізі приспів ч. 2 ст. 2 КАС України перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи матеріали справи, з огляду на зазначені судом обставини, суд приходить до висновку, що спірний наказ не відповідає в повній мірі критеріям, які встановлені ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому суд вважає, що позовні вимоги щодо скасування наказу Головного управління МВС в м. Києві від 22.10.2015 №915 о/с є обґрунтованим та таким, що підлягають скасуванню.

Як наслідок, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині поновлення останнього на займаній посаді.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, зокрема, що у разі незаконного звільнення працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що, в разі відсутності посади позивача (з об'ємом повноважень, які існували на дату звільнення) роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику іншу посаду відповідно до його кваліфікації, а в разі незгоди працівника на іншу роботу, роботодавець зобов'язаний виконати судове рішення, здійснивши відповідні зміни в організації праці.

При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено (постанова Верховного Суду України від 28.10.2014).

Таким чином, суд вважає за необхідне акцентувати увагу, що позивач, в контексті статті 235 КЗпП підлягає поновленню саме на посаді, з якої був звільнений, тобто на посаді старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, старшого інспектора патрульної служби взводу №3 роти патрульної служби Шевченківського районного управління ГУ МВС України в м. Києві.

Що ж стосується позовних вимог про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд звертає увагу на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю в Україні при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Щодо розміру грошового зобов'язання, що підлягає стягненню на користь позивача, суд, за принципом аналогії права, керується приписами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" (в редакції чинній на момент розгляду справи), відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14.01.2014 №21-395а13.

Згідно з довідкою №1 від 11.01.2016, наданою відповідачем-2 (т. 1, а.с. 60), середній заробіток ОСОБА_1 становить 4 067, 53 грн., а середньоденний - 109, 93 грн.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку з 22.10.2015 по 16.04.2018, що становить 624 робочих днів.

При цьому, суд при вирішення спору враховує положення п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів", яке передбачає, що оплата середнього заробітку за весь час понад один рік проводиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалася більше одного року і в цьому не було вини працівника.

Враховуючи те, що вина позивача в розгляді позовної заяви про поновлення останнього на роботі понад один рік відсутня, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 68 596, 32 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 1 ст. 77 КАС України)

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку, що в ході розгляду справи відповідачем не наведено обставин, які б свідчили про правомірність прийнятого рішення.

Таким чином, за підсумком наведеного суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

В той же час, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. На цій підставі рішення суду про поновлення позивача на посаді підлягає негайному виконанню.

Разом з цим, суд враховує, що оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" присудження судового збору на його користь судом не здійснюється, натомість про понесення інших судових витрат ОСОБА_1 суд не повідомляв.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 90, 241-246, 250, 371, КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (04111, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Головного управління МВС в м. Києві (01025, м. Київ, вул. Володимирська, б. 15, ), Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві (04050, м. Київ, вул. Герцена, б. 9, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС в м. Києві (01025, м. Київ, вул. Володимирська, б. 15, ) від 22.10.2015 №915 о/с про звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, старшого інспектора патрульної служби взводу №3 роти патрульної служби Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого лейтенанта міліції, старшого інспектора патрульної служби взводу №3 роти патрульної служби Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві.

4. Стягнути з Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві (04050, м. Київ, вул. Герцена, б. 9, ) на користь ОСОБА_1 (04111, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 68 596 (шістдесят вісім тисяч п'ятсот дев'яносто шість) гр. 32 коп.

5. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого лейтенанта міліції, старшого інспектора патрульної служби взводу №3 роти патрульної служби Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева