Справа № 200/18897/17(2-а/200/1302/17)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2018 рокусправа № 200/18897/17(2-а/200/1302/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Юрко І.В.

судді: Чабаненко С.В. Шальєвої В.А.

секретарі судового засіданні ОСОБА_1,

за участі представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року у справі №200/18897/17 (головуючий в суді І-ї інстанції - ОСОБА_3, ухвала прийнята та складена 30 листопада 2017 року у м.Дніпрі в приміщенні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська) за позовом ОСОБА_4 до Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Міські комунальні платежі» Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про скасування рішень, визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 31.10.2017 року звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Міські комунальні платежі» Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про скасування рішень, визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Крім того, позивачем подано заяву про забезпечення позову, якою вона просила заборонити всім посадовим особам Дніпровської міської ради, у тому числі, директору департамента житлового господарства Дніпровської міської ради - ОСОБА_5, а також заступнику директора департамента житлового господарства Дніпровської міської ради - начальнику управління реформування житлового господарства департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради - ОСОБА_6, організовувати проведення конкурсу з призначення управителя у багатоквартирному будинку, проведення якого ініційовано після проведення 26 сесії Дніпровської міської ради 15 листопада 2017 року, до вирішення справи по суті.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Заборонено Дніпровській міській раді, а також департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради організовувати проведення конкурсу з призначення управителя у багатоквартирному будинку, проведення якого ініційовано після проведення 26 сесії Дніпровської міської ради 15 листопада 2017 року, до вирішення справи по суті.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач - Виконавчий комітет Дніпровської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Представник відповідача - апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити.

Позивач та представники інших відповідачів в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до частин 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Дніпровської міської ради, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Задовольняючи клопотання про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначив, що спірні рішення стосуються прав та інтересів позивача, а також зачіпають інтереси інших споживачів. Незастосування забезпечення позову за наявності для цього підстав, само по собі може потягти неможливість або ускладненість при виконанні судового рішення, що являлося б порушенням права на справедливий судовий розгляд за змістом ст.6 Конвенції, оскільки виконання рішення суду є складовою, невідємною частиною судового розгляду. Заходи забезпечення адміністративного позову відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Міські комунальні платежі» Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради Дніпровської міської ради про скасування рішень, визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Як вбачається з тексту адміністративного позову позивач, зокрема, просила зобовязати Дніпровську міську раду провести аналіз регуляторного впливу по кожному будинку окремо та зробити економічний обґрунтований висновок доцільності втрати чинності рішень міської ради та провести відповідні громадські слухання щодо доцільності та економічної обґрунтованості втрати чинності рішень міської ради.

В обґрунтування клопотання про забезпечення позову ОСОБА_7 зазначила, що незабезпечення позову на період розгляду справи у зазначений в клопотанні спосіб, заздалегідь вирішить спір на користь відповідача.

Позивач вважає, що до набрання законної сили рішенням існує очевидна небезпека заподіяння шкоди її майновим правам, свободам та інтересам та інших мешканців міста Дніпра. На думку позивача, це може завдати значної майнової шкоди, а для відновлення порушених прав, свобод та інтересів, отримання належного відшкодування від порушника, необхідно буде докласти значних зусиль, витрат коштів та часу. Крім того наявні очевидні ознаки протиправності оскаржуваного проекту рішення Дніпропетровської міської ради.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_8 не зазначено в чому конкретно виражається існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди її майновим правам, свободам та інтересам та інших мешканців міста Дніпра. А також з яких підстав позивач вирішує питання щодо порушення чи не порушення прав, свобод та інтересів інших мешканців міста Дніпра. В заяві не зазначено на підставі чого позивач дійшла висновку про можливість завдання значної шкоди (внаслідок яких дій та в якому розмірі), а також які саме наявні очевидні ознаки протиправності оскаржуваних рішень відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.117 КАС України (в редакції на час розгляду клопотання та прийняття рішення судом першої інстанції) суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

Виходячи з аналізу наведеної норми процесуального права, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.117 КАС України (в редакції на час розгляду клопотання та прийняття рішення судом першої інстанції) подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення субєкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення субєкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Ухвала негайно надсилається до субєкта владних повноважень, що прийняв рішення, та є обовязковою для виконання.

Адміністративний позов, крім способу, встановленого частиною третьою цієї статті, може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Правова позиція по даному питанню висловлена в Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», за змістом яких при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Проте, оскаржувана ухвала суду першої інстанції містить лише посилання на норми закону та зміст позовних вимог та клопотання позивача, та судом взагалі не наведено будь-яких мотивів, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або чому захист таких прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття вказаних заходів забезпечення позову, як не вказав і ознак, які свідчать про очевидність протиправності дій або рішення субєкта владних повноважень - відповідача.

Дослідивши наведені у клопотанні позивача аргументи, оцінивши обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не наведено переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також не надано доказів у відповідності до вимог КАС України щодо наявності фактичних обставин, з якими позивач повязує застосування певного заходу забезпечення позову.

Таким чином, позивач не довела, що на даний момент наявні фактичні обставини, з якими вона повязує застосування даного заходу забезпечення позову.

Отже, надаючи юридичну оцінку заявленому клопотанню про забезпечення адміністративного позову та прийнятому судом першої інстанції за таким клопотання рішенню, відповідно до ст.117 КАС України (в редакції на час розгляду клопотання та прийняття рішення судом першої інстанції), суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не обґрунтовано підстави для забезпечення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не повно зясовані обставини, що мають значення для справи та постанова прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Керуючись ст.117 КАС України (в редакції на час розгляду клопотання та прийняття рішення судом першої інстанції) статтями 243, 250, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року у справі №200/18897/17 задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року у справі №200/18897/17 скасувати.

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі №200/16168/17 про заборону всім посадовим особам Дніпровської міської ради організовувати проведення конкурсу з призначення управителя у багатоквартирному будинку, проведення якого ініційовано після проведення 26 сесії Дніпровської міської ради 15 листопада 2017 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення буде складено 19 квітня 2018 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: В.А. Шальєва