Справа № 826/26763/15
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 березня 2018 року 11:53 № 826/26763/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Васильченко І.П., суддів: Вєкуа Н.Г., Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Ксендзові А.С., розглянув у відритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Аніка»
до треті особи:Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Київській області, Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України, Державної регуляторної служби України, Державного підприємства «Українська правова інформація» Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Громадська спілка «Підтримка діяльності Ради бізнес-омбудсмена», Рада бізнес-омбудсмена, Уповноважений з питань підприємництва при Державній фіскальній службі Україні, Товариство з обмеженою відповідальністю «Американська торгівельна палата в Україні», Європейська бізнес-асоціація, Федерація роботодавців України, Торгова-промислова палата України, Всеукраїнська громадська організація «Український союз промисловців і підприємців», Партія «Блок Петра Порошенка «Солідарність», Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина», Радикальна Партія Олега Ляшка, Політична партія «УКРаїнське об'єднання патріотів - УКРОП», Політична партія «Самопоміч», Всеукраїнське об'єднання «Свобода», Політична партія «Опозиційний блок»
проскасування рішень та наказів, зобов'язання вчинити дії,

за участю представників сторін:

від позивача: Антохов Я.С.;

від відповідачів 1, 2, 3, 7: не з'явилися;

від відповідача 4: Іваницька Т.Б.;

від відповідача 5: Жарикова О.В.;

від відповідача 6: Палига А.В.;

треті особи 1-19: не з'явилися.

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 14 березня 2018 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аніка» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Київській області, Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України, Державної регуляторної служби України, Державного підприємства «Українська правова інформація», треті особи: Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Громадська спілка «Підтримка діяльності Ради бізнес-омбудсмена», Рада бізнес-омбудсмена, Уповноважений з питань підприємництва при Державній фіскальній службі Україні, Товариство з обмеженою відповідальністю «Американська торгівельна палата в Україні», Європейська бізнес-асоціація, Федерація роботодавців України, Торгова-промислова палата України, Всеукраїнська громадська організація «Український союз промисловців і підприємців», Партія «Блок Петра Порошенка «Солідарність», Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина», Радикальна Партія Олега Ляшка, Політична партія «УКРаїнське об'єднання патріотів - УКРОП», Політична партія «Самопоміч», Всеукраїнське об'єднання «Свобода», Політична партія «Опозиційний блок», в якому просить:

1. Рішення Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва в особі правонаступника Державної регуляторної служби України про погодження проекту наказу Міністерства фінансів України від 23.09.2014 року № 966, визнати незаконним та скасувати.

2. Наказ Міністерства фінансів України від 23.09.2014 р. № 966 визнати незаконним та скасувати.

3. Рішення Міністерства юстиції України від 14.10.2014 р. про державну реєстрацію за № 1267/26044 наказу Міністерства фінансів України від 23.09.2014 р. № 966 визнати незаконним та скасувати.

4. Рішення Державної регуляторної служби України про погодження проекту наказу Міністерства фінансів України від 23.01.2015 р. № 13 визнати незаконним та скасувати.

5. Наказ Міністерства фінансів України від 23.01.2015 р. № 13 визнати незаконним та скасувати.

6. Рішення Міністерства юстиції України від 30.01.2015 р. про державну реєстрацію за № 102/26547 наказу Міністерства фінансів України від 23.01.2015 р. № 13 визнати незаконним та скасувати.

7. Рішення (лист) ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 12.05.2015 р. вих. № 6065/10/10-13-11-02-10 визнати незаконним та скасувати.

8. Рішення ГУ ДФС у Київській області від 13.07.2015 р. вих. № 1901/10/10-36-15-01 про результати розгляду скарги визнати незаконним та скасувати.

9. Рішення ДФС України від 30.09.2015 р. № 20740/6/99-99-11-02-02-15 про результати розгляду скарги визнати незаконним та скасувати.

10. Зобов'язати ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області включити відомості з поданої ТОВ «Аніка» () податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць квітень 2015 року, доповнення та додатків до цієї декларації, до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України.

11. Зобов'язати ДП «Українська правова інформація» () опублікувати у журналі «Офіційний вісник України» резолютивну частину судового рішення про задоволення позовних вимог про визнання незаконними і скасування (втрату чинності) наказів Міністерства фінансів України від 23.09.2014 р. № 966 та від 23.01.2015 р. № 13.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 02.02.2016 р. суддею Данилишиним В.М. відкрито провадження по справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 24.10.2017 р. справу прийнято до провадження суддею Васильченко І.П. та призначено до колегіального судового розгляду.

Позовні вимоги мотивовані протиправним ухиленням податкового органу від прийняття податкових декларацій з ПДВ позивача у письмовій формі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, вважає, що подання декларацій телекомунікаційними засобами порушує його права. Зокрема, зазначає, що нормативно-правові акти, які регламентують порядок заповнення та подачі податкових декларацій з податку на додану вартість є незрозумілими, неповними та дискримінаційними по відношенню до платників податків.

Представники відповідачів 1, 2, 3, 7 в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомили. Заяв про розгляд справи без їх участі або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заперечень по суті заявлених позовних вимог не надано.

Представник Міністерства фінансів України (відповідач 4) проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки наказ Міністерства фінансів України від 23.09.2014 р. № 966 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» пройшов погодження з центральними органами виконавчої влади та був направлений на державну реєстрацію. Отже, наказ № 966 та наказ № 13 Міністерства фінансів України прийнято в межах повноважень відповідача 4, на основі Конституції та законів України та є обов'язковими для виконання центральними органами виконавчої влади.

Представник Міністерства юстиції України (відповідач 5) проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки станом на час розгляду справи відсутні правові підстави, визначені Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 р. № 731 та Порядком скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 31.07.2000№ 32/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 15.05.2013 р. № 884/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.07.2000 за № 458/4679 для скасування реєстрації наказів Міністерства фінансів України від 23.09.2014 р. № 966 та від 23.01.2015 р. № 13. Окрім того, наказ Міністерства фінансів України від 23.09.2014 р. № 966 втратив чинність згідно із наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 р. № 21.

Представник Державної регуляторної служби України (відповідач 6) в частині позовних вимог до Державної регуляторної служби України просив відмовити, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Так, Державна регуляторна служба діяла на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про причини неявки в судове засідання не повідомили. Пояснень по суті заявлених позовних вимог не надали.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аніка» зареєстровано 03.08.2004 р. Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області, свідоцтво про державну реєстрацію від 03.08.2004 р. № 0000036, з 04.08.2004 р. перебуває на обліку в ДПІ у Києво-Святошинському районі як платник податків (довідка № 1770) та зареєстровано платником податку на додану вартість.

08.05.2015 р. позивач подав до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за податковий період квітень 2015 року з додатками 2, 3, 4, 5, доповненням до цієї декларації у формі листа від 08.05.2015 р. вих. № 59/05-15 та флеш-носієм з копіями записів реєстрів, виданих та отриманих податкових накладних в електронній формі з супровідним листом № 60/05-15.

Рішенням ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 12.05.2015 р. № 6065/10/10-13-11-00-10 позивачу відмовлено у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 р. від 08.05.2015 р. за номером № , оскільки вона подана з порушенням п. 49.4 ст. 49 Податкового кодексу України.

За результатами оскарження вищевказаної відмови, Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято рішення від 13.07.2015 р. № 1901/10/10-36-15-01, яким рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 12.05.2015 р. № 6065/10/10-13-11-02-10 про відмову у прийнятті податкової звітності з податку на додану вартість за квітень 2015 р. залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

За результатами повторного адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 30.09.2015 р. № 20740/6/99-99-11-02-02-15, яким залишено без змін лист (рішення) ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 12.05.2015 р. № 6065/10/10-13-11-02-10 про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2013 року з додатками 2, 3, 4, 5 та рішення Головного управління ДФС у Київській області від 13.07.2015 р. № 1901/10/10-36-15-01 про результати розгляду первинної скарги, скаргу - без задоволення.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання протиправними та скасування: рішення Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва в особі правонаступника Державної регуляторної служби України про погодження проекту наказу Міністерства фінансів України від 23.09.2014 року № 966; наказу Міністерства фінансів України від 23.09.2014 р. № 966; рішення Міністерства юстиції України від 14.10.2014 р. про державну реєстрацію за № 1267/26044 наказу Міністерства фінансів України від 23.09.2014 р. № 9664 рішення Державної регуляторної служби України про погодження проекту наказу Міністерства фінансів України від 23.01.2015 р. № 13; наказу Міністерства фінансів України від 23.01.2015 р. № 13; рішення Міністерства юстиції України від 30.01.2015 р. про державну реєстрацію за № 102/26547 наказу Міністерства фінансів України від 23.01.2015 р. № 13, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Підставою для оскарження вищевказаних рішень стало те, що на думку ТОВ «Аніка», до контролюючого органу може бути подана податкова декларація з ПДВ за звітний період квітень 2015 року за визначеною наказом № 966 Мінфіном України формою, з урахуванням внесеним наказом № 13 Мінфіну України змін, тобто у письмовій формі.

Отже, позивач, вважає вимоги вищевказаних нормативно-правових актів незаконними з тих підстав, що позивач змушений подавати звітність не у письмовому вигляді, а засобами телекомунікаційного зв'язку.

Закон України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» визначає правові та організаційні засади реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 21 названого Закону проекти регуляторних актів, які розробляються центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади, територіальними органами центральних органів виконавчої влади, підлягають погодженню із уповноваженим органом (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику згідно ст. 18 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»).

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» для погодження до уповноваженого органу разом з проектом регуляторного акта додаються аналіз регуляторного впливу цього проекту та копія оприлюдненого повідомлення про оприлюднення проекту з метою одержання її зауважень і пропозицій.

Частиною 4 ст. 21 цього Закону встановлено, що уповноважений орган розглядає проект регуляторного акта та документи, що додаються до нього, і приймає рішення про погодження цього проекту або рішення про відмову в його погодженні. Це рішення не пізніше наступного робочого дня з дня його прийняття подається до органу, який розробив проект регуляторного акта.

Якщо поданий на погодження проект регуляторного акта не оприлюднювався розробником цього проекту, уповноважений орган залишає цей проект без розгляду, про що повідомляє розробникові проекту в письмовій формі не пізніше наступного робочого дня з дня одержання відповідного проекту уповноваженим органом (ч. 8 ст. 21 даного Закону).

Згідно ст. 30 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» до повноважень уповноваженого органу щодо здійснення державної регуляторної політики належать, серед іншого, проведення аналізу проектів регуляторних актів, що подаються на погодження, та відповідних аналізів регуляторного впливу на відповідність вимогам статей 4, 5, 8 і 9 цього Закону та прийняття рішень про погодження цих проектів або про відмову в їх погодженні.

Так, у 2014 році Державна служба України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва відповідно до Положення про Державну службу України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, затвердженого Указом Президента України від 30.03.2012 № 237/2012 (далі - Положення № 237/2012) була спеціально уповноваженим органом виконавчої влади з питань реалізації державної регуляторної політики.

В той же час, повноваження Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва щодо проведення аналізу проектів регуляторних актів, що подаються для погодження, були визначені Положенням.

Так, згідно Положення № 237/2012 Державна служба України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, проводить аналіз проектів регуляторних актів, що подаються для погодження, та відповідних аналізів регуляторного впливу та приймає рішення про погодження таких проектів або про відмову в їх погодженні.

Відповідно до зазначених вище вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» Міністерство фінансів України листом від 13.06.2014 № 31-11120-09-10/14852 надіслало на погодження до Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва (вх. № 7519/0/19-14 від 17.06.2014) проект наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», з аналізом впливу регуляторного акта та повідомленням про оприлюднення зазначеного проекту регуляторного акта. Державна служба України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва у відповідності до Закону розглянула проект наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», а також документи, що додаються до нього, подані листом Міністерства фінансів України від 13.06.2014 №31-11120-09-10/14852.

За результатом розгляду зазначеного проекту наказу та відповідного аналізу регуляторного впливу на відповідність вимогам статей 4, 5, 8 і 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» Державна служба України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва затвердила проект наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» - рішення № 486 від 04.07.2014 про погодження проекту регуляторного акта (лист Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 04.07.2014 № 5388/0/20-14).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2014 № 724 «Деякі питання Державної регуляторної служби України» (далі - Постанова № 724) утворено Державну регуляторну службу України, реорганізувавши шляхом перетворення Державну службу України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва.

У той же час, Постановою № 724 затверджено Положення про Державну регуляторну службу України, відповідно до якого Державна регуляторна служба країни є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує, серед іншого, державну регуляторну політику.

Згідно пп. 8 п. 4 Положення про Державну регуляторну службу України, затвердженого Постановою № 724, Державна регуляторна служба України відповідно до покладених на неї завдань проводить у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», аналіз проектів регуляторних актів, що подаються на погодження та аналіз їх регуляторного впливу, приймає рішення про погодження таких проектів або про відмову в їх погодженні.

Відповідно до зазначених вище вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» Міністерство фінансів України листом від 19.01.2015 № 31-11120-08-10/1265 надіслало на погодження до Державної регуляторної служби України (вх. № 492/0/19-15 від 19.01.2015) проект наказу Міністерства фінансів України «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства фінансів України», разом з аналізом впливу регуляторного акта та повідомленням про оприлюднення зазначеного проекту регуляторного акта.

Державна регуляторна служба України розглянула проект наказу Міністерства фінансів України «Про внесення змін і деяких нормативно-правових актів Міністерства фінансів України», а також документи, що додаються до нього, подані листом Міністерства фінансів України від 19.01.2015 № 31-11120-08-10/1265.

За результатом проведеного аналізу зазначеного проекту наказу та відповідного аналізу регуляторного впливу на відповідність вимогам статей 4, 5, 8 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», керуючись ч. 4 ст. 21 названого Закону, Державна регуляторна служба України погодила проект наказу Міністерства фінансів України «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства фінансів України» - рішення № 21 від 23.01.2015 про погодження проекту регуляторного акта (лист Державної регуляторної служби України від 23.01.2015 № 382/0/20-15).

Наведене дає підстави суду дійти висновку, що Державна служба України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва при прийнятті рішення № 486 від 04.07.2014 р. про погодження проекту регуляторного та Державна регуляторна служба України при прийнятті рішення № 21 від 23.01.2015 р. про погодження проекту регуляторного акта діяли на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Згідно з Положенням про Міністерство фінансів України, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 20 серпня 2014 р. N 375, Міністерство фінансів України (Мінфін) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 160 «Про утворення Державної фіскальної служби» утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

Згідно з Положенням про Державну фіскальну службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 «Про Державну фіскальну службу України», Державна фіскальна служба України (далі - ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Основними завданнями ДФС є: реалізація державної податкової політики та політики у сфері державної митної справи, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, здійснення в межах повноважень, передбачених законом, контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків і зборів, митних та інших платежів, державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, державної політики з адміністрування єдиного внеску, а також боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строк, дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), і також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів та внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, здійснення контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків і зборів, митних та інших платежів.

Наказ Міністерства фінансів України від 23.09.2014 № 966 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» (далі - Наказ № 966) пройшов погодження з центральними органами виконавчої влади: Державною службою України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, яка листом від 04.07.2014 № 5388/0/20-14 надала Мінфіну рішення № 486 від 04.07.2014 про погодження проекту регуляторного акта та аркуш погодження до Проекту та Державною фіскальною службою України, яка листом від 03.09.2014 № 315/4/99-99-19-03-01-13 надала Мінфіну аркуш погодження Проекту Наказу № 966.

Листом від 24.09.2014 № 31-11120-08-5/24565 Міністерство фінансів України направило Наказ № 966 до Міністерства юстиції України на державну реєстрацію.

Наказ Міністерства фінансів України від 23.01.2014 р. № 13 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства фінансів України» (далі-Наказ № 13) також пройшов погодження з центральними органами виконавчої влади: Державною регуляторною службою України, яка листом 25.01.2014 №382/0/20-15 надала Мінфіну рішення № 21 від 23.01.2014 про погодження проекту регуляторного акта та аркуш погодження до Проекту та Державною фіскальною службою України, яка листом від 23.01.2015 135/4/99-99-19-03-01-13 надала Мінфіну аркуш погодження Проекту.

Листом від 26.01.2015 № 31-11120-08-5/2335 Міністерство фінансів України направило Наказ № 13 до Міністерства юстиції України на державну реєстрацію.

Законом України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та Законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує Міністр.

Накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов'язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України, а також включається до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та опубліковуються державною мовою в офіційних друкованих виданнях.

Накази міністерства, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Накази міністерства, які є нормативно-правовими актами і пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.

Отже, Наказ № 966 та Наказ № 13 Міністерства фінансів України прийнято у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України та є обов'язковими для виконання центральними органами виконавчої влади.

Виходячи із вищеназваного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування наказу Міністерства фінансів України від 23.09.2014 р. № 966 та наказу Міністерства фінансів України від 23.01.2015 р. № 13.

Згідно з п. 17 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731 (далі - Положення № 731), рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта може бути скасовано у зв'язку з:

а) виявленням обставин, що не були відомі органу державної реєстрації під реєстрації нормативно-правового акта;

б) набрання законної сили судовим рішенням про визнання нормативно-правового акта незаконним чи таким, що не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині;

в) одержанням повідомлення від Держпідприємництва про виявлення будь-якої обставини, визначеної у частині першій статті 25 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» або повідомлення Держпідприємництва про зупинення дії регуляторного акта чи окремих його положень відповідно до частини восьмої статті 28 зазначеного Закону;

в-1) одержанням висновку Мін'юсту, Головного управління Мін'юсту в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах Києві та Севастополі, міськрайонних (у разі утворення) управлінь юстиції про невідповідність нормативно-правового акта Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини;

г) виявленням порушень або недотримання вимоги пункту 16 цього Положення органом, що видав нормативно-правовий акт. Відповідно до пункту 16 Положення № 731, у разі внесення змін, доповнень або визнання таким, що втратив чинність акта законодавства, відповідно до якого прийнято нормативно-правовий акт, орган, що видав цей нормативно-правовий акт, зобов'язаний у місячний термін внести до нього відповідні зміни, доповнення або визнати його таким, що втратив чинність. Зміни і доповнення, внесені до нормативно-правового акта, а також рішення про втрату нормативно-правовим актом чинності, підлягають державній реєстрації в порядку, встановленому цим Положенням.

Відповідно до п. 17 Положення № 731 підставами для скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта можуть бути інші обставини, що виникли після державної реєстрації нормативно-правового акта.

Разом з тим, згідно з п. 4 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 31.07.2000 № 32/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 15.05.2013 № 884/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.07.2000 за № 458/4679, підставами для скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта є: виявлення обставин, що не були відомі органу державної реєстрації під час реєстрації нормативно-правового акта; набрання законної сили судовим рішенням про визнання нормативно-правового акта незаконним чи таким, що не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили повністю або в окремій його частині; одержання повідомлення від спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань реалізації державної регуляторної політики про виявлення будь-якої обставини, визначеної у частині першій статті 25 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», або про припинення дії регуляторного нормативно-правового акта або окремих його положень відповідно до статті 28 цього Закону; одержання висновку Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, районних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах Києві та Севастополі, міжрайонних/міськрайонних (у разі утворення) управлінь юстиції про невідповідність нормативно-правового акта Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї та практиці Європейського суду з прав людини; виявлення порушень або недотримання вимоги пункту 16 Положення № 731 органом, що видав нормативно-правовий акт; інші обставини, що виникли після державної реєстрації нормативно-правового акта.

Станом на час розгляду даної справи судом не встановлено підстав, визначених Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 р. № 731 та Порядком скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 31.07.2000№ 32/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 15.05.2013 р. № 884/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.07.2000 за № 458/4679 для скасування реєстрації наказів Міністерства фінансів України від 23.09.2014 р. № 966 та від 23.01.2015 р. № 13.

Окрім того, наказ Міністерства фінансів України від 15.09.2014 № 966 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» втратив чинність згідно з наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», зареєстрованим у Міністерстві юстиції 29.01.2016 за № 159/28289.

З огляду на зазначене, Міністерство юстиції України не вчинило протиправних дій та не допустило бездіяльності щодо скасування державної реєстрації наказів Міністерства фінансів України від 23.09.2014 № 966 та від 23.01.2015 № 13.

Суд враховує, що при прийнятті оскаржуваних рішень було взято до уваги наступні документи та рішення, а саме:

- висновок від 14.10.2014 про державну реєстрацію нормативно-правового акта - наказу Міністерства фінансів України від 23.09.2014 № 966;

- наказ від 14.10.2014 № 1689/5 «Про державну реєстрацію нормативно- правового акта»;

- висновок від 06.10.2014 Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Міністерства юстиції України щодо відповідності нормативно-правового акта положенням Конвенції та практиці Європейського суду з прав людини наказу Міністерства фінансів України від 23.09.2014 №966;

- рішення від 04.07.2014 № 486 Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, про погодження проекту нормативно-правового акта;

- аркуші погодження проекту наказу Мінфіну «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість»;

- пояснювальна записка до проекту наказу Мінфіну «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість»;

- довідка щодо відповідності проекту наказу Мінфіну «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» acquis communautaire;

- висновок від 28.08.2014 № 13020-05/125 юридичної служби Мінфіну, складений за результатами проведеної юридичної експертизи проекту нормативно- правового акта;

- висновок від 28.08.2014 № 13020-05/126 про проведення антидискримінаційної експертизи наказу Мінфіну «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість»;

- висновок від 29.01.2015 про державну реєстрацію нормативно-правового акта - наказу Міністерства фінансів України від 23.01.2015 № 13;

- наказ від 30.01.2015 № 121/5 «Про державну реєстрацію нормативно- правового акта»;

- висновок від 28.01.2015 Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Міністерства юстиції України щодо відповідності нормативно-правового акта положенням Конвенції та практиці Європейського суду з прав людини наказу Міністерства фінансів України від 23.01.2015 р. № 13 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових акту Міністерства фінансів України»;

- рішення від 23.01.2015 № 21 Державної регуляторної служби України погодження проекту нормативно-правового акта;

- аркуші погодження проекту наказу Мінфіну «Про внесення змін до яких нормативно-правових акту Міністерства фінансів України»;

- пояснювальна записка до проекту наказу Мінфіну «Про внесення змін до деяких нормативно-правових акту Міністерства фінансів України»;

- довідка щодо відповідності проекту наказу Мінфіну «Про внесення змін до деяких нормативно-правових акту Міністерства фінансів України» acquis соmmunautaire;

- висновок від 23.01.2015 № 13020-05/33 юридичної служби Мінфіну, викладений за результатами проведеної юридичної експертизи проекту нормативно-правового акта;

- висновок віл 23.01.2015 № 13020-05/34 про проведення антидискримінаційної експертизи наказу Мінфіну «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства фінансів України».

Суд також зауважує, що рішення Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 04.07.2014 р. № 486, яким погоджено проект наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» та рішення Державної регуляторної служби України від 23.01.2015 р. № 21, яким погоджено проект наказу Міністерства фінансів України «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства фінансів України» не є ані нормативно-правовими актами, ані актами індивідуальної дії. Оскаржувані рішення є виключно процедурними рішеннями в контексті Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 р. № 34/5, що приймаються за наслідком розгляду проекту регуляторного акта та документів, що додаються до нього.

На переконання суду, за встановлених обставин, рішення Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 04.07.2014 р. № 486 та рішення Державної регуляторної служби України від 23.01.2015 р. № 21 не можна вважати рішеннями, діями чи бездіяльністю, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки позивача у сфері публічно-правових правовідносин.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування рішення (лист) ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 12.05.2015 р. вих. № 6065/10/10-13-11-02-10, рішення ГУ ДФС у Київській області від 13.07.2015 р. вих. № 1901/10/10-36-15-01 про результати розгляду, рішення ДФС України від 30.09.2015 р. № 20740/6/99-99-11-02-02-15 про результати розгляду скарги, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області листом від 12.05.2015 р. № 6065/10/10-13-11-02-10 повідомило ТОВ «Аніка» про відмову в прийнятті податкової звітності, а саме: податкової декларації з ПДВ від 08.05.2015 р. № за квітень 2015 р., яку подано на паперових носіях, чим порушено вимоги п. 49.5 ст. 49 Податкового кодексу України.

Порядок подання податкових декларацій до контролюючих органів визначений ст. 49 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.49.3 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного цифрового підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Абз. 2 п. 49.4 ст. 49 Податкового кодексу України визначено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Тобто, обов'язок подання податкової звітності з податку на додану вартість в електронному вигляді з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб є прямим обов'язком платника.

Відповідно до ст. 3 та ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) та використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Пунктом 4 р. ІІ Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженого наказом ДПА України від 10.04.2008 № 233, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.04.2008 р. за № 320/150114 «Про подання електронної податкової звітності» передбачено, що податкові документи в електронному вигляді з обов'язковими реквізитами (у тому числі з електронним цифровим підписом платника податків (його посадових осіб), подані відповідно до цієї Інструкції згідно із законодавством є оригіналами, мають юридичну силу, повинні зберігатися та можуть використовуватися від час судового або досудового вирішення спорів.

Таким чином, оскільки ТОВ «Аніка» подано податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2015 року на паперових носіях, що вчинено з порушенням п. 49.4 ст. 49 Податкового кодексу України, відповідно підстави для скасування рішення (лист) ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 12.05.2015 р. вих. № 6065/10/10-13-11-02-10, рішення ГУ ДФС у Київській області від 13.07.2015 р. вих. № 1901/10/10-36-15-01 про результати розгляду, рішення ДФС України від 30.09.2015 р. № 20740/6/99-99-11-02-02-15 про результати розгляду скарги у суду відсутні, а відтак в їх задоволенні слід відмовити.

Оскільки позовні вимоги про зобов'язання ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області включити відомості з поданої ТОВ «Аніка» () податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць квітень 2015 року, доповнення та додатків до цієї декларації, до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України та зобов'язання ДП «Українська правова інформація» () опублікувати у журналі «Офіційний вісник України» резолютивну частину судового рішення про задоволення позовних вимог про визнання незаконними і скасування (втрату чинності) наказів Міністерства фінансів України від 23.09.2014 р. № 966 та від 23.01.2015 р. № 13 є похідними, відповідно останні задоволенню також не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, оцінивши докази, які є у справі, та пояснення сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка» відмовити.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.П.Васильченко

Судді: Н.Г.Вєкуа

А.Б.Федорчук

Повний текст судового рішення складено та підписано 13.04.2018 р.