Справа № 807/584/17
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/1292/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Ніколіна В.В., Старунського Д.М.

з участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року суддя Калинич Я.М., час ухвалення 11.10 год., місце ухвалення м.Ужгород у справі № 807/584/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, дата складення повного тексту не зазначена, -

В С Т А Н О В И Л А:

03.05.2017р. позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Закарпатській області щодо не здійснення нарахування та виплати їй суддівської винагороди за березень 2017 року виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України Про державний бюджет України на 2017 рік.

Позовні вимоги мотивує тим, що виплачена їй за березень 2017 року суддівська винагорода в сумі 16 000,00 грн. не відповідає розміру встановленому Законом України Про судоустрій і статус суддів - 10 мінімальним заробітним платам. Зазначає, що розмір суддівської винагороди встановлюється виключно Законом України Про судоустрій і статус суддів та не може врегульовуватися іншими законами.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року позов задоволено.

Постанову допущено до негайного виконання.

Не погодившись із винесеною постановою суду, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ДСА України подало апеляційну скаргу і просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що з 1-го січня 2017 року оплата суддівської винагороди для суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання регулюється двома законами України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VІІІ, а також від 07.07.2010 № 2453-VІ.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-УІІІ є останнім за датою ухвалення та є чинним, і встановлює обрахунок окладу судді місцевого суду у певній кількості прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а не у мінімальних заробітних платах, як це було у попередньому законі.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VІ, який частково втратив чинність, встановлює до проведення кваліфікаційного оцінювання судді лише кількість таких прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з яких саме складається його посадовий оклад, а саме - 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Таким чином, з урахуванням Законів України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIIІ, а також від 07.07.2010 № 2453- VI, з 1-го січня 2017 року посадовий оклад судді місцевого суду, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, становить 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 16000 грн.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи відповідно до ч.4 ст.229, ч.2 ст.313 КАС України та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 Указом Президента України від 05.05.1999 №474/99 призначена строком на пять років на посаду судді Воловецького районного суду Закарпатської області (а.с. 15).

На підставі зазначеного Указу наказом начальника Закарпатського обласного управління юстиції від 17.05.1999 №273/06-03 ОСОБА_1 зараховано до штату Воловецького районного суду з 20 травня 1999 року (а.с. 12).

Відповідно до постанови Верховної Ради України № 1813-ІХ від 17 червня 2004 року Про обрання суддів, наказом в.о. голови Воловецького районного суду Закарпатської області від 2 липня 2004 року № 33-А ОСОБА_1 зараховано до штату Воловецького районного суду Закарпатської області на посаду судді (а.с. 13).

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1, за березень 2017 року їй виплачено суддівську винагороду у розмірі 22400 грн., яка складається з посадового окладу 16000 грн. та надбавки за вислугу років 6400 грн. (а.с. 10).

З штатного розпису Воловецького районного суду на 2017 рік вбачається, що затверджено посадовий оклад судді в розмірі 16 000,00 грн.

Кваліфікаційного оцінювання не проходила.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено право позивача на передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» розмір суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу в 10 мінімальних заробітних плат, визначених ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», за березень 2017 року.

Позивач призначена по посаду до набрання чинності Законом №1402-VIII та не проходила кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ), суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до пункту 22 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

пунктом 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ встановлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Таким чином, для суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, розмір суддівської винагороди слід визначати за положеннями Закону України від 07.07.2010 № 2453-VІ «Про судоустрій та статус суддів» (далі Закон № 2453-VІ).

На час спірних правовідносин, позивач не проходила кваліфікаційного оцінювання на предмет підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді чи відповідності займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України від 02.06.2016 №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», що передбачено пп. 4 п. 16-1 Перехідних положень Конституції України, п. 22 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

У відповідності до ч. 3 ст. 133 Закону № 2453-VІ посадовий оклад судді встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено, що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становить 3200 гривень.

Згідно зі ст. 7 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600 грн.

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

На час розгляду справи, Закон № 1774-VІІ не визнаний неконституційним.

Крім цього, Закон № 1774-VІІ прийнятий пізніше у часі за норми статті 133 Закону № 2453-VІ, тому при подоланні колізій положень нормативно-правового(их) акту(ів) рівної юридичної сили слід надавати перевагу тому, що прийнятий пізніше, тобто, Закону № 1774-VІІ.

Про необхідність пріоритетного застосування положень Закону № 1774-VІІ додатково свідчить також і пряма вказівка законодавця, висловлена ним у п. 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону: до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Колегія суддів також звертає увагу, що у зв`язку з прийняттям Закону № 1774-VІІ не відбулось зменшення розміру суддівської винагороди, яку фактично отримував позивач до його ухвалення: з 01.12.2016 розмір мінімальної заробітної плати становив 1600 гривень (абз. 2 ст. 8 Закону України від 25.12.2015 № 928-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2016 рік»), так само як і з 01.01.2017 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1600 гривень (абзац 4 статті 7 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2017 рік»), а тому права позивача ніяким чином не порушені.

Таким чином, обрахування позивачу розміру суддівської винагороди відповідає приписам чинного законодавства.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 119 Бюджетного кодексу України нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають: бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет); напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі) або в порядку використання бюджетних коштів; бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

Враховуючи те, що Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 32000,00 грн., не передбачені, відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати суддівської винагороди позивачу поза межами видатків державного бюджету на його оплату праці.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №825/933/17, ухвалі Верховного Суду про відмову у відкритті провадження у зразковій справі від 29.03.18р. у справі №806/855/18.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, колегія суддів вважає, що відповідач при виплаті позивачу суддівської винагороди діяв на підставі, в межах і спосіб передбачений Конституцією України та Законами України, а тому право позивача на передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» розмір суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу в 10 мінімальних заробітних плат, визначених ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» за березень 2017 року не порушене.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з»ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає до скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову, що узгоджується з положеннями п.2 ст.2 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, п.2 ч.1 ст.315, п.1, 4 ч.1 ст.317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області задоволити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року у справі № 807/584/17 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повне судове рішення складено 20.04.18