Справа № 820/5150/17
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2018 р. № 820/5150/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Заічко О.В.,

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_1,

представника першого відповідача - ОСОБА_2,

представника другого відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування постанов ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:

- скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №34594639 від 10 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, виконавчого збору у розмірі 2966640,69 грн;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Московського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5 ВП № 54988430 від 26.10.2017 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави виконавчого збору у розмірі 2966640,69 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №34594639 від 10 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору є незаконною з тих підстав, що ЗУ "Про виконавче провадження" не передбачено стягнення виконавчого збору у разі, коли виконавчий документ повертається стягувачу з підстав відсутності у нього майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, що, у свою чергу, зумовлює незаконність постанови старшого державного виконавця Московського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5 ВП № 54988430 від 26.10.2017 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави виконавчого збору.

Крім того, позивач вказував, що сума виконавчого збору повинна розраховуватись, виходячи з ринкової вартості автомобілів, на які було звернуто стягнення виконавчим документом, а не з суми боргу позивача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, які у ньому викладені.

Представник відповідача - Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України проти позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на доводи наданого суду відзиву на позов в контексті того, що постанова у ВП №34594639 від 10 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_4, виконавчого збору є законною та обґрунтованою, що, у свою чергу, свідчить також про законність постанови у ВП № 54988430 від 26.10.2017 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави виконавчого збору.

Представник відповідача - Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області проти позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на доводи наданого суду відзиву на позов в контексті безпідставності позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Так, з матеріалів справи та копій виконавчих проваджень №34594639 та № 54988430, які містяться у справі судом встановлено наступне.

До Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 26.09.2012 року надійшла заява від ПАТ "ВТБ Банк" з проханням прийняти до виконання виконавчий лист Дніпровського районного суду м. Києва № 2604/3257/2012 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ "ВТБ Банк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 29666406,90 грн. за рахунок реалізації заставного майна - автомобілів.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 04.10.2012 року було відкрито виконавче провадження №34594639 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 2604/3257/2012 та боржникові надано строк для добровільного виконання рішення - 7 днів з моменту отримання зазначеної постанови та повідомлено, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору

Вказана постанова направлена боржникові рекомендованим листом, проте, до названого органу ДВС повернувся конверт з позначкою "за закінченням терміну зберігання", тобто, остання не вручена боржникові з підстав, що не залежали від зазначеного органу ДВС, проте, в силу ст. 31 ЗУ "Про виконавче провадження" № 606-XIV ( чинного на час відкриття виконавчого провадження), боржник вважається належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження.

В рамках ВП №34594639 державним виконавцем було вчинено необхідне коло дій, передбачене ЗУ "Про виконавче провадження" № 606-XIV ( який був чинний на момент їх вчинення) - накладено арешт на майно - автомобілі, на які звернуто стягнення та заборону відчуження, оголошено такі у розшук, проведено дії з виявлення адреси реєстрації боржника, проте, автотранспорті засоби боржника у результаті їх розшуку виявлені не були, а тому, беручи до уваги сплив строку, визначеного п.7 ч.1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" № 1404-VIII ( який набрав чинності 05.10.2016), було винесено постанову від 10.10.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачеві та постанову від 10.10.2017 року про стягнення виконавчого збору з підстав невиконання рішення суду у добровільному порядку у визначений державним виконавцем строк.

Вказана постанова про стягнення виконавчого збору від 10.10.2017 року у ВП №34594639 була направлена на виконання до Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Московським ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області 26.10.2017 року було відкрито виконавче провадження № 54988430 з примусового виконання постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 10.10.2017 року у ВП №34594639.

Позивач, вказував, що виконавчий документ було повернуто стягувачеві внаслідок того, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, тобто, на підставі п.2 ч.2 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", водночас, ч.6 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору. Тобто, на думку позивача, застосування саме п.2 ч.2 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" виключає наявність підстав для стягнення виконавчого збору.

По суті позовних вимог суд зазначає, що такі регулюються Законом України "Про виконавче провадження" № 606-XIV ( надалі - Закон № 606-XIV) , який був чинним на час відкриття ВП №34594639 та Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII ( надалі - Закон № 1404-VIII ) який був чинним на час прийняття оскаржуваних постанов та наразі, а ключовим моментом спірних правовідносин є тривалість перебування на виконанні виконавчого провадження №34594639.

Відповідно до п.1 та 7 ч.2 ст. 17 Закону № 606-XIV, в редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження №34594639,відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Відповідно ч.1 ст. 19 Закону № 606-XIV у відповідній редакції, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

Згідно п.2 ч.1 ст. 21 Закону № 606-XIV у відповідній редакції, на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими: сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 25 Закону № 606-XIV у відповідній редакції державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Досліджуючи матеріали виконавчого провадження №34594639 судом встановлено, що таке відкрито з дотриманням зазначених вище норм Закону № 606-XIV.

Статтею 28 Закону № 606-XIV було передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

За час перебування виконавчого провадження №34594639 на виконанні набрав сили Закон № 1404-VIII.

У виконавчому провадженні №34594639 було повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі п.7 ч.1 ст. 37 Закону № 1404-VIII.

Так, згідно вказаної норми, Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

У судовому засіданні представники сторін не заперечували, що транспортні засоби, які були оголошені у розшук відповідними постановами державного виконавця, виявлені не були.

Відповідно до п.7 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Співставляючи встановлені судом обставини у поєднанні з наведеними нормативними положеннями, суд зауважує, що оскільки постановою про відкриття виконавчого провадження №34594639 було надано, в силу Закону № 606-XIV( що був чинний на час його відкриття) строк для добровільного виконання рішення та повідомлено, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору, беручи до уваги, що боржником у не надано документального підтвердження вчинення зазначених дій, за таких обставин, державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, застосовуючи у сукупності приписи ст.28 Закону № 606-XIV у поєднанні з п.7 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII, правомірно виніс постанову у ВП №34594639 від 10 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору у розмірі 2966640,69 грн.

Отже, у задоволенні вимоги позивача про скасування постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №34594639 від 10 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, виконавчого збору у розмірі 2966640,69 грн. належить відмовити.

Щодо решти вимог, а саме, щодо оскарження постанови старшого державного виконавця Московського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5 ВП № 54988430 від 26.10.2017 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави виконавчого збору у розмірі 2966640,69 грн., остання також не підлягає задоволенню, оскільки розглядом справи доведено правомірність постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №34594639 від 10 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору, у свою чергу, зазначений відповідач діяв в межах законодавства, адже п.5 ч.1 ст. 3 Закону № 1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Доводи позову суд відхиляє, оскільки останні ґрунтуються на тому, що позивач помилково вказує, що виконавчий документ було повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.2 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV, у зв'язку з чим, керуючись ч.6 ст. 28 Закону № 606-XIV вказував про відсутність підстав для стягнення виконавчого збору, оскільки виконавчий документ було повернуто підставі п.7 ч.1 ст. 37 Закону № 1404-VIII.

Приписи п.7 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII у буквальному тлумаченні у розрізі спірних правовідносинах відносно ВП №34594639 слід трактувати так, що:

- після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону - тобто повернення виконавчого документу здійснюється в порядку Закону № 1404-VIII ;

- виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом - тобто, стягнення виконавчого збору здійснюється в порядку Закону № 606-XIV, та, як вже було зазначено вище, були наявні підстави для стягнення виконавчого збору.

Незгода з сумою виконавчого збору, яка, на думку позивача не повинна визначатись статтею 28 Закону № 606-XIV, якою було передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, а повинна визначатись приписами ч.1 ст. 58 Закону № 606-XIV України, за якою, визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна; для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" є безпідставною з огляду на наступне.

Так, приписи ч.1 ст. 58 Закону № 606-XIV є складовою загального порядку звернення стягнення на майно боржника.

Тобто, проведення оцінки майна, на яке звернуто стягнення виконавчим документом, було обов'язковим, в силу Закону № 606-XIV при виконанні відповідного судового рішення, а не визначенні суми виконавчого збору.

Оскільки сума боргу позивача перед банком складає 29666406,90 грн., таким чином 10 відсотків від суми що підлягає стягненню становить 2966640,69 грн.

Щодо решти норми ст. 28 Закону № 606-XIV за якою виконавчий збір може бути стягнуто у розмірі 10 відсотків суми вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, у такому б разі доречно було б застосування положень ч.1 ст. 58 Закону № 606-XIV України виключно у разі, коли виконавчим документом було б передбачено передачу майна боржника стягувачеві за виконавчим документом, проте, у даних спірних правовідносинах відповідним виконавчим документом зазначене не передбачено.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами було доведено законність оскаржуваних у справі постанов, відтак, позовні вимоги ОСОБА_4 є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1, 61121, рнокпп НОМЕР_1) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ( вул. Городецького, 13, м. Київ,01001, ), Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ( м-н. Захисників України, б. 7/8, 7 пов., м. Харків, 61001, ) про скасування постанов - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24 квітня 2018 року.

Суддя Заічко О.В.