Справа № 404/6618/17(2-а/404/665/17)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2018 рокусправа № 404/6618/17(2-а/404/665/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Шлай А.В.

судді: Кругового О.О. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Горшков В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду міста Кіровограда (суддя Завгородній Є.В.), ухвалену в місті Кропивницькому 14 грудня 2017 року, в адміністративній справі №404/6618/17 (провадження № 2а/404/665/17 ) за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Берест Володимира Володимировича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Оніані Дато Мірабовіч звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову серії БР №229744 від 23 жовтня 2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень. В обґрунтування позову зазначалось про відсутність доказів скоєння адміністративного проступку, порушення прав, як особи, яка притягується до відповідальності, через відмову у залученні свідків та отримання допомоги адвоката, недотримання відповідачем Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення.

Постановою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 14 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі. Апелянт вказує на те, що суд «невірно обґрунтував фактичні дані викладеним обставинам в протоколі та доводи, надані працівниками поліції і помилково визнав позивача винним». Крім того, позов помилково був поданий до Кіровського районного суду міста Кіровограда, який був зобов'язаний передати справу на розгляд Ленінського районного суду м. Кіровограда. На відеозапису, можливо, випадково зафіксований близький родич позивача, або схожий автомобіль і водій.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу не надходило.

У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, доказом чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення скаржнику - 22.03.2018 року, відповідачу - 20.03.2018 року, не прибули. Скаржник про причини неприбуття суд не повідомив. Відповідачу ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

23 жовтня 2017 року інспектор виніс оскаржувану позивачем постанову, в якій зазначив, що того ж дня о 09 голині 40 хвилин водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Деу», державний номерний знак НОМЕР_1, всупереч вимог дорожнього знаку 3.2.2 ПДР «Поворот праворуч заборонено», виконав поворот праворуч з вулиці Пашутинська на вулицю Дворцова в місті Кропивницькому, тобто порушив п.п. 8.4 (в) Правил дорожнього руху України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв'язку із чим до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення, оскільки обставина скоєння ним адміністративного проступку підтверджена відеозаписом.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В період здійснення провадження у даній адміністративній справі в суді першої інстанції і постановлення оскарженого судового рішення діяв Кодекс адміністративного судочинства України № 2747-ІУ, яким визначалось, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (частина 1 статті 69 Кодексу № 2747-ІУ). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (частина 1 статі 70 Кодексу № 2747-ІУ). Речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи (частина 1 статі 80 Кодексу № 2747-ІУ).

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на виконання приписів частини 4 статті 71 Кодексу № 2747-ІУ, до суду першої інстанції наданий відеозапис з портативного відеореєстратора, який використовується поліцейськими на підставі статті 40 Закону України "Про Національну поліцію". Зазначений відеозапис, який досліджений колегією суддів, містить фіксацію обставин події і з'ясування інспектором патрульної поліції - відповідачем по справі, причини здійснення позивачем повороту праворуч за наявності дорожнього знаку 3.2.2 ПДР. На питання інспектора Оніані Д.М. пояснив, що він є клієнтом банку, який часто відвідує цю установу і постійно повертає направо. ОСОБА_1 визнав скоєння правопорушення, не заперечував проти складання постанови.

Враховуючи те, що зазначений відеозапис містить інформацію про обставини події, підтверджує скоєння адміністративного правопорушення, він має розглядатись судом як речовий доказ і оцінюватись у визначений процесуальним законом спосіб. На думку колегії суддів, зазначений речовий доказ відповідає критеріям належності та допустимості, оскільки одержаний з дотриманням закону та, як зазначалось вище, містить інформацію про обставини, які мають значення для справи.

Доводи скаржника про те, що на відеозапису міг бути випадково зафіксований його близький родич або інший схожий автомобіль, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки особу водія інспектор встановив на підставі документів, наданих водієм, ідентифікація транспортного засобу також підтверджена документально, про що наявна відеофаксація.

Частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно п. 8.4.3 «е» ПДР України заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження у русі. Дія дорожнього знаку 3.22 «Поворот праворуч заборонено» поширюється на перехрещення проїзних частин та інші місця, перед якими встановлено знак.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, як використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку колегії суддів, під час складання спірної постанови відповідачем була дотримана процедура притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки вчинені ним дії містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення; позивач винен у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення; про обставини, які пом'якшують його відповідальність інспектору повідомлено не було; обставини, що обтяжують відповідальність встановлені не були.

За приписами частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-ІУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Колегія суддів дійшла висновку, що спірна постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнята у відповідності до визначених Кодексом адміністративного судочинства України критеріям, тому є правомірною і скасуванню не підлягає.

Доводи скаржника про розгляд судом першої інстанції справи з порушенням правил територіальної підсудності не можуть бути підставами для скасування оскарженої постанови, оскільки за приписами частини 2 статті 318 Кодексу адміністративного судочинства № 2147-УІІІ ( діє з 15.12.2017 року), справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв'язку з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин6 не заявив про непідсудність справи.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, оскаржена постанова суду першої інстанції скасуванню не підлягає. Апеляційна скарга має бут залишена без задоволення у зв'язку з тим, що наведені в ній доводи не знайшли свого підтвердження при її розгляді.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду міста Кіровограда від 14 грудня 2017 року в адміністративній справі №404/6618/17 (провадження № 2а/404/665/17 ) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 17 квітня 2018 року.

Головуючий суддя: А.В. Шлай

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук