Справа № 826/13265/17
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 квітня 2018 року 13:48 № 826/13265/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області
про представники сторін:визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, позивач: ОСОБА_1, відповідача: Ільїн Г.А.,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області (далі - відповідач, ГУ СБУ у м. Києві та Київській області), в якому просила визнати протиправними дії щодо ненадання публічної інформації за запитом та зобов'язати відповідача надати позивачу протягом 5 робочих днів з дня набрання чинності постанови суду, відкриту публічну інформацію, а саме: копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, крім відомостей, зазначених в абзаці другому частини другої статті 12 Закону України «Про засади та запобігання та протидії корупції», а саме: щодо реєстраційного номера облікової картки платника додатків або серії та номера паспорта громадянина України, а також реєстрації місця проживання, дати народження декларанта, місцезнаходження об'єктів, які наводяться в декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період з 2011 року по 2015 рік ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відомості, зазначені у деклараціях не належать і не можуть належати до категорії публічної інформації з обмеженим доступом, а тому немає жодних законних підстав у відповідача для відмови у наданні позивачу такої інформації. Діюче законодавство України не тільки не відносить запитувану позивачем інформацію до інформації з обмеженим доступом, а й прямо передбачає, що вона є відкритою.

Заперечення відповідача обґрунтовані безпідставністю тверджень позивача у позовній заяві та, відповідно, відсутністю підстав для задоволення позовних вимог.

В судовому засідання позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засідання заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні.

В судовому засіданні відповідно до ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як видно з матеріалів справи, 02.08.2017 за вх. № К-47пі до ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від позивача надійшов запит на інформацію від 28.07.2017 вих. № 001-ВК про надання на електронну адресу позивача копій декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період з 2011 року по 2015 рік таких співробітників: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 СБУ за 2011-2015 роки.

За результатами розгляду вказаного запиту позивача, відповідач листом від 07.08.2017 вих. № 51/17/К-47пі/122/1 повідомив позивачу, що троє з вказаних осіб (ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_9), станом на даний час не проходять службу в ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, у зв'язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної служби», запит направлено за належністю до Центрального управління СБУ - для виконання в частині, що стосується трьох згаданих осіб.

Водночас, в судовому засіданні позивач визнала даний факт та не наполягала на розгляді позовних вимог в цій частині, у зв'язку з чим суд не досліджує та не аналізує позовні вимоги у вказаній частині.

Згідно з ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

В частині ж запиту, що стосується співробітників ГУ СБУ у м. Києві та Київській області відповідачем зазначено, що запит про надання копій декларацій в електронному вигляді не може бути задоволено, оскільки вони зберігаються у Головному управлінні у паперовому вигляді, їх виготовлення в електронному вигляді законодавством не передбачено.

Також відповідачем вказано, що декларації співробітників налічують 341 сторінку, а їх переведення в електронний (сканований) вигляд покладає на Головне управління, як на розпорядника інформації, надмірний тягар, тобто копії декларацій можуть бути надані лише у паперовому вигляді.

Водночас, на виконання приписів ст. 47 Закону України «Про запобігання корупції», Законів України «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації» та «Про захист персональних даних», зазначені у деклараціях відомості надаються з певними обмеженнями, що тягне необхідність відповідного відокремлення інформації з обмеженим доступом при виготовленні копій документів, а за їх виготовлення та друк у кількості 341 сторінки позивачу необхідно відшкодувати фактичні витрати на суму 5456,00 грн. згідно з відповідним рахунком, який відповідачем додано до такої відповіді.

Позивача також проінформовано про те, що у зв'язку з великим обсягом запитуваної інформації, строк розгляду запиту відстрочено до 20 робочих днів та зазначено відповідальну особу за опрацювання та розгляд запиту позивача.

З наявної в матеріалах справи довідки відповідача від 06.10.2017 видно, що 15.08.2017 на спеціальний рахунок останнього від позивача надійшли кошти в сумі 5456,00 грн.

Водночас, листом від 29.08.2017 вих. № 51/17/К-47пі/122/2 відповідач повідомив позивачу, що рішення про виставлення позивачу рахунку щодо відшкодування фактичних витрат у розмірі 5456,00 грн. прийнято передчасно, у зв'язку з чим відповідач приніс вибачення та зазначив, що сплачені кошти будуть невідкладно повернуті, для чого просив надати банківські реквізити для зарахування грошей.

Позивачу повторно повідомлено про те, що троє з вказаних у запиті осіб, станом на даний час не проходять службу в ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, а тому, на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної служби», запит направлено за належністю до Центрального управління СБУ - для виконання в частині, що стосується трьох згаданих осіб, а в іншій частині запиту, відповідачем відмовлено у його задоволенні з огляду на таке.

Заповнення декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру на паперових носіях було передбачено Законом України «Про засади запобігання та протидії корупції» від 07.04.2011 № 3206-VI. Форма такої декларації визначалася додатком до вказаного Закону.

У вказаний період декларації долучалися підрозділами кадрового забезпечення до особових справ співробітників, як це було передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 № 16 «Про затвердження Порядку зберігання документів і використання відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, та відомостей щодо відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента».

Тобто, декларація про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру у зазначений проміжок часу являла собою невід'ємну частину особової справи співробітника СБУ, в той час, як сама особова справа співробітника містить гриф обмеження доступу.

Станом на сьогодні, Закон України «Про засади запобігання та протидії корупції» втратив чинність у повному обсязі (разом з додатком), у зв'язку з введенням в дію нового профільного законодавчого акту з питань боротьби з корупцією - Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VІІ.

Таким чином, у зв'язку з припиненням дії Закону від 07.04.2011 № 3206-VI, всі правовідносини у сфері обігу декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за затвердженою цим Законом паперовою формою також вважаються припиненими. Відтак, заповнені за означеною формою декларації на паперових носіях не можуть сьогодні вважатись чинними та дійсними.

Більш того, постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 № 301 визнано такою, що втратила чинність згадана постанова Уряду від 11.01.2012 № 16.

У зв'язку з цим, правові підстави для подальшого зберігання декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру на паперових носіях за 2011-2015 роки відпали.

Водночас, відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані, накопичення та зберігання яких не передбачено нормативно-правовими актами, підлягає видаленню або знищенню у встановленому порядку.

Новим Законом України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VІІ з 2016 року визначено принципово інший порядок декларування.

Зокрема, статтею 45 даного Закону передбачено подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування шляхом їх заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції за формою, визначеною Національним агентством. (При цьому у СБУ суб'єктами декларування не є військовослужбовці молодшого офіцерського складу і нижче.)

Доступ до наведеної у таких деклараціях інформації (за винятком певних відомостей) є вільним і здійснюється через веб-сайт Національного агентства.

При цьому, статтею 521 цього ж Закону передбачено, що стосовно осіб, які належать до кадрового складу розвідувальних органів України та/або займають посади, перебування на яких становить державну таємницю, зокрема, у військових формуваннях та державних органах, що здійснюють оперативно-розшукову, контррозвідувальну, розвідувальну діяльність, заходи з фінансового контролю (у т.ч. декларування) організовуються та здійснюються у порядку, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції за погодженням із зазначеними органами.

Станом на сьогодні такий порядок Національним агентством не затверджено.

Таким чином, враховуючи вимоги п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», законні підстави та фактична можливість для надання позивачу копій декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру співробітників СБУ за 2011-2015 роки (які Головне управління не було зобов'язано продовжувати зберігати після 2015 року) відсутні.

Водночас, відповідач звернув увагу позивача, що заявлена нею вимога про надання копій декларацій в електронному вигляді не є коректною, оскільки декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру зберігалися у Головному управлінні у паперовому вигляді, їх переведення в електронний вигляд законодавством не передбачено.

Відповідачем також повідомлено позивачу, що на даний час триває збройна агресія проти України, у східних регіонах відбуваються бойові дії. На мирній території Держави періодично вчиняються терористичні акти та диверсії, спрямовані на розхитування ситуації в країні, підірвання її боєздатності, економічного потенціалу, спроможності захищати власними силами суверенітет і територіальну цілісність. Інформація про організаційну побудову та особовий склад Служби безпеки, Збройних Сил, інших військових формувань та правоохоронних органів України, якою агресору вдалося певною мірою заволодіти у 2014 році - у момент початку військового нападу на нашу країну, станом на сьогодні значно застаріла і майже не є актуальною. Тому представники держави-агресора намагаються використовувати передбачений українським законодавством вільний інтернет-доступ до інформації з державних реєстрів та наявні правові можливості направлення інформаційних запитів для отримання більш сучасних відомостей про діючих військовослужбовців (в тому числі - учасників АТО), їх сім'ї, місця проживання, перелік та місцезнаходження майна, автомобілі тощо. Тому вимоги запитувачів про надання їм певних відомостей та копій документів стосовно діючих співробітників СБУ, розвідувальних та інших державних органів України в даний час (під час дії особливого періоду) не повинні задовольнятись з огляду на вищенаведені обставини, оскільки шкода від оприлюднення таких відомостей, що становить службову інформацію та державну таємницю, переважатиме можливий суспільний інтерес до них.

Направлення відповідачем вказаного листа від 29.08.2017 вих. № 51/17/К-47пі/122/2 позивачу підтверджується наявними в матеріалах справи описом вкладення у цінний лист з відповідним відбитком поштового штемпеля, а також чеком від 29.08.2017.

В свою чергу, листом від 18.09.2017 вих. № 001-ВК/1 позивач звернулась до відповідача з запитом на інформацію, в якому зазначила, що сплатила 15.08.2017 рахунок, а строк виконання запиту сплив 13.09.2017, проте відповіді вона не отримала.

За результатами розгляду такого листа позивача відповідач листом від 25.09.2017 вих. № 51/7/К-67пі/122 повідомив позивачу, що остаточна відповідь на попередній запит на інформацію (про надання в електронному вигляді копій декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру одинадцяти співробітників СБУ за 2011-2015 роки) направлено на адресу позивача 29.08.2017 за вих. № 51/17/К-47пі/122/2 цінним поштовим відправленням, яке у той же день фактично здано на Головпоштамт № 1 м. Києва, штрих-код 113.

Листом від 09.10.2017 вих. № 001-ВК/2, копія якого наявна в матеріалах справи, позивач звернулась до відповідача з проханням сплачені нею кошти у розмірі 5456,00 грн. негайно повернути на її рахунок у банку.

Як видно з наявної в матеріалах справи довідки відповідача, 11.10.2017 грошові кошти у вказаному розмірі зараховано на зазначений позивачем рахунок.

Вважаючи такі дії відповідача щодо відмови у наданні запитуваної інформації протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 34 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 названого Закону право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

При цьому, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 6 такого Закону не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», крім відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 вказаного Закону.

В той же час, вказана норма до 26.10.2014 мала наступну редакцію: «Не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, оформленої за формою і в порядку, що встановлені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», крім відомостей, зазначених в абзаці другому частини другої статті 12 цього Закону.».

Таким чином, Законом України «Про запобігання корупції» передбачено подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а Законом України «Про засади запобігання та протидії корупції» - декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, форму яких затверджено додатком до цього ж Закону.

З пояснень представника відповідача судом встановлено, що у вказаний період декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру долучалися підрозділами кадрового забезпечення до особових справ співробітників ГУ СБУ у м. Києві та Київській області згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 № 16.

Так, дійсно, відповідно до п. 2 Порядку зберігання документів і використання відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, та відомостей щодо відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 № 16, декларації зберігаються у кадрових підрозділах відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права в особових справах осіб, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим твердження відповідача, викладеним у відмові у наданні запитуваної позивачем інформації, що декларація про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру у зазначений проміжок часу являла собою невід'ємну частину особової справи співробітника СБУ.

Поряд з цим, вказана постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 № 16 втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 № 301, а згідно з п. 4 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про засади запобігання і протидії корупції» (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 40, ст. 404; 2013 р., № 2, ст. 4, № 33, ст. 435; 2014 р., № 10, ст. 119, № 11, ст. 132, № 12, ст. 178, ст. 183, № 20-21, ст. 712, № 22, ст. 816, № 28, ст. 937, № 29, ст. 942; із змінами, внесеними Законом України від 12.08.2014 № 1634-VII).

З огляду на наведене, слід відмітити, що спірні правовідносини виникли вже після втрати чинності Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» - під час дії нового Закону України «Про запобігання корупції».

При цьому, за змістом ст. 1 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 15 названого Закону персональні дані видаляються або знищуються в порядку, встановленому відповідно до вимог закону. Персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб'єкта персональних даних на обробку цих даних або законом.

Приймаючи до уваги те, що декларація про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру містить сукупність відомостей про фізичну особу, яка може бути конкретно ідентифікована, тобто наявна у таких деклараціях інформація, в розумінні ст. 1 Закону України «Про захист персональних даних», є персональними даними, в той час як, ні Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», ні Законом України «Про запобігання корупції», ні постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 № 301, якою визнано такою, що втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 № 16 (затверджено Порядок зберігання документів і використання відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру), не передбачено обов'язку зберігати такі декларації, останні, в силу вимог п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних», підлягають видаленню або знищенню.

За таких обставин, суд погоджується з твердженням відповідача, викладеним у відмові у наданні запитуваної позивачем інформації, що у зв'язку з втратою чинності Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» всі правовідносини у сфері обігу декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за затвердженою цим Законом паперовою формою також вважаються припиненими, а правові підстави для подальшого зберігання декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру на паперових носіях за 2011-2015 роки відпали.

Водночас, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 20.01.2012 № 2-рп/2012 у справі № 1-9/2012 інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов'язані з особою та членами її сім'ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною; збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно з ст. 1512 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Обґрунтовуючи свою відмову у наданні позивачу запитуваної інформації, відповідач посилається також на те, що у даному випадку ненадання копій декларацій як раз і є тим самим випадком обмеження доступу до інформації в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності, з метою запобігання злочинам.

20.06.2016 державним експертом з питань таємниць - заступником Голови СБ України прийнято рішення № 9/10456 про віднесення до державної таємниці інформації, яка відповідає статті 4.1.3 ЗВДТ (затверджено наказом Центрального управління СБУ від 12.08.2005 № 440 «Про затвердження Зводу відомостей, що становлять державну таємницю») і міститься у деклараціях особового складу СБУ, повідомленнях про суттєві зміни в майновому стані, яка має накопичуватись в реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за сукупністю всіх показників у цілому щодо СБУ зі ступенем секретності - «цілком таємно», а за окремими показниками в цілому щодо СБУ або за сукупністю всіх показників у цілому щодо органу, навчального закладу, підрозділу Центрального управління СБУ - «таємно».

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну таємницю» віднесення інформації до державної таємниці здійснюється мотивованим рішенням державного експерта з питань таємниць за його власною ініціативою, за зверненням керівників відповідних державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій чи громадян.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну таємницю» до державної таємниці у порядку, встановленому цим Законом, відноситься інформація у сфері державної безпеки та охорони правопорядку про особовий склад органів, що здійснюють оперативно-розшукову або розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність.

Відповідно до п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про Службу безпеки України» Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов'язана: здійснювати контррозвідувальні заходи з метою попередження, виявлення, припинення і розкриття будь-яких форм розвідувально-підривної діяльності проти України; здійснювати контррозвідувальне забезпечення оборонного комплексу, Збройних Сил України, інших військових формувань, дислокованих на території України, енергетики, транспорту, зв'язку, а також важливих об'єктів інших галузей господарства.

Згідно з п.п. 8, 12 ч. 1 ст. 25 вказаного Закону Службі безпеки України, її органам і співробітникам для виконання покладених на них обов'язків надається право: проводити гласні і негласні оперативні заходи у порядку, визначеному Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність»; в інтересах контррозвідки і оперативно-розшукової діяльності створювати інформаційні системи та вести оперативний облік в обсязі і порядку, що визначаються завданнями, покладеними на Службу безпеки України цим Законом.

З аналізу викладених норм видно, що СБУ є самостійним органом, відомості про особовий склад якого відносяться до державної таємниці.

Таким чином, законодавчо не передбачено віднесення до державної таємниці відомостей про особовий склад лише окремих відділів або підрозділів органів, що здійснюють оперативно-розшукову або розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність, оскільки державну таємницю становлять дані про особовий склад всього органу, що здійснює оперативно-розшукову або розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність, в даному випадку СБУ.

Крім того, відповідно до наявної в матеріалах справи копії листа Управління роботи з особовим складом СБУ від 18.01.2018 № 11/6-751, Головне управління СБУ у м. Києві та Київській області як регіональний орган є складовою системи СБУ, а тому співробітники-військовослужбовці та працівники Головного управління належать до кадрів (особового складу) СБУ.

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну таємницю» інформація вважається державною таємницею з часу опублікування Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, до якого включена ця інформація, чи зміни до нього у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про державну таємницю» звід відомостей, що становлять державну таємницю, формує Служба безпеки України на підставі рішень державних експертів з питань таємниць. Зазначений Звід та зміни до нього набирають чинності з моменту опублікування в офіційних виданнях України.

Так, відповідно до п. 4.1.3 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.2005 за № 902/11182, державну таємницю становлять відомості про персональні переліки, посади, належність до підрозділів, домашні адреси особового складу (персоналу) СБУ.

За таких умов, суд не може прийняти до уваги твердження позивача про те, що співробітники СБУ, у тому числі ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, є публічними особами.

В той же час, судом враховується посилання представника відповідача на те, що особові справи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_14 мають гриф секретності «Таємно», який присвоєно справам на виконання п. 4.6 Розгорнутого переліку відомостей, що становлять державну таємницю в системі СБУ, затвердженого наказом Голови СБУ від 06.06.2006 № 385, а особові справи ОСОБА_15, ОСОБА_6, ОСОБА_8 мають гриф обмеження доступу «Для службового користування», який присвоєно справам на підставі п. 5.23 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у СБУ, затвердженого наказом Голови СБУ від 21.08.2012 № 400, в той же час, особові справи ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 у відповідача відсутні, оскільки вказані особи на даний час не проходять військову службу в ГУ СБУ у м. Києві та Київській області.

Вказані обставини також підтверджуються наявною в матеріалах справи довідкою Відділу кадрового забезпечення ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 27.02.2018 № 1049.

Крім того, судом також враховується, що згідно з п. 5.23 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у СБУ, затвердженого наказом Голови СБУ від 21.08.2012 № 400, відомості щодо проходження співробітниками СБУ (роботи, навчання) в СБУ становлять службову інформацію у СБУ.

Отже, з викладеного видно, що на момент звернення позивача з інформаційним запитом, не тільки інформація про персональні переліки, посади, належність до підрозділів, домашні адреси особового складу (персоналу) СБУ, та інформація, яка міститься у деклараціях особового складу СБУ, повідомленнях про суттєві зміни в майновому стані становить державну таємницю, а й особисті справи співробітників СБУ, до яких долучено декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру на паперових носіях, про отримання копій яких просила позивач, містять грифи обмеження доступу, як «Таємно», так і «Для службового користування».

Разом з тим, судом критично оцінюються доводи позивача щодо поширеності відомостей про окремих представників посадового складу СБУ, які, зокрема, можуть бути отримані з поданих ними та раніше оприлюднених декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за попередні роки, судових рішень, розміщених в Єдиному держаному реєстрі судових рішень, повідомлень засобів масової інформації, оскільки обставини правомірності оприлюднення таких даних у наведений спосіб не є предметом розгляду в межах даної адміністративної справи, а судом, в даному випадку, вирішується питання правомірності дій відповідача щодо відмови позивачу у наданні запитуваної інформації.

Також суд вважає обґрунтованими посилання представника відповідача на те, що раніше в Україні інформація про військовослужбовців та співробітників спецслужб вільно поширювалася, а в даний час доступ до такої інформації обмежено з огляду на збройну агресію проти України, триваючі бойові дії у східних регіонах та розв'язану терористичну війну проти військовослужбовців, службовців та керівників розвідувальних, правоохоронних органів, СБУ, вчинення диверсій, спрямованих на розхитування ситуації в країні, підрив її боєздатності, економічного потенціалу, спроможності захищати власними силами суверенітет і територіальну цілісність.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо ненадання запитуваної позивачем інформації є правомірними, а відтак у суду відсутні підстави для визнання таких дій протиправними та, відповідно, для зобов'язання відповідача надати позивачу запитувану інформацію.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються її позовні вимоги, суду не надав.

Натомість відповідач довів суду відсутність протиправних дій зі свого боку.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення відповідно до ст. 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Суддя К.С. Пащенко

Повний текст рішення виготовлено 23.04.2018.