Справа № 806/1050/18
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м.Житомир справа № 806/1050/18

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Добровольська Н.А.,

за участю: представник позивача Дубок С.М.,

представник відповідача Балановський А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити кошти,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними щодо не нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016року по 23.03.2017року та зобов`язання нарахувати та виплатити таку індексацію, компенсацію втрати частини доходів у вигляді такої індексації та середнього заробітку за весь період затримки виплати індексації.

Ухвалою суду від 01.03.2018року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі і пояснив, що Позивач звільнений з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту та з 23.03.2017року був виключений зі списків військової частини. В січні 2018року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016року по 23.03.2017року. На вказане звернення Позивач отримав відмову, викладену в листі від 09.02.2018року.

Таку відмову представник Позивача вважає протиправною, так як Позивач має законне право на індексації грошового забезпечення за вказаний період. Одночасно, на думку представника Позивача, Відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити Позивачу компенсацію втрати частини доходів у вигляді такої індексації та середній заробіток за весь період затримки виплати такої індексації.

Представник Відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , в судовому засіданні проти позову заперечив і пояснив, що Позивачу за вказаний період дійсно не нараховувалася та не виплачувалася індексації грошового забезпечення по причині відповідного рішення Міністерства оборони України, зумовленого відсутністю бюджетного фінансування таких виплат.

Заслухавши пояснення представника Позивача та представника Відповідача, розглянувши в порядку письмового провадження подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав для проведення індексації грошових доходів громадян, в тому числі військовослужбовців, регулюються правовими нормами Закону України від 3 липня 1991 року N1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон N1282-XII), в редакції що були чинні на день виникнення спору.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач проходив військовому службу у військовій частині НОМЕР_1 . Згідно наказу начальника Генерального штабу Збройних сил України №69 від 24.02.2017року Позивач звільнений з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту, а згідно наказу командира військовій частині НОМЕР_1 №78 з 23.03.2017року був виключений зі списків цієї військової частини.

Судом встановлено та не заперечується сторонами наявність підстав для проведення індексації грошового забезпечення Позивача і, що Позивачу за спірний період з 01.01.2016року по 23.03.2017року така індексація його грошового забезпечення не проводилася і, відповідно, не виплачувалася.

Вказані обставини підтверджуються дослідженим судом грошовим атестатом Позивача (а.с.15).

Суд вважає безпідставними доводи Відповідача, наведені в листі від 09.02.2018року, та його представника в судовому засіданні щодо обґрунтувань підстав такого не нарахування.

Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін (пункт 3 частини першої статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Так, за приписами ст.2 Закону N1282-XII грошове забезпечення військовослужбовців, як грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру оплата праці, підлягають індексації.

Вказані вимоги Закону на спірний період не скасовувалися, не змінювалися шляхом внесення змін до Закону N1282-XII, а тому жодні рішення (телеграми, роз`яснення) посадових осіб Міністерства оборони України чи Міністерства соціальної політики України не можуть позбавити громадян України, в тому числі Позивача, встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Зазначене свідчить, що позовні вимоги Позивача в цій частині відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Порушене права Позивача в цій частині підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016року по 23.03.2017року та зобов`язання нарахувати та виплатити таку індексацію.

Відповідно до вимог Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000року втрата частини доходів громадян у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) підлягають компенсації. Така компенсація здійснюється у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам, та виплачується за рахунок коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються з бюджету.

Таким чином, обґрунтованими є також позовні вимоги Позивача щодо нарахування та виплатити компенсації втрати частини його доходів у вигляді такої індексації за весь період затримки виплати індексації.

Порушене право Позивача в цій частині підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у вигляді індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016року по 23.03.2017року на суму такої індексації за весь період затримки.

Безспірно, за змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237 1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, в постанові Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" прямо зазначено, що розмір відшкодування за час затримки розрахунку судом визначається з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто, Верховним судом України зазначається про необхідність застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні.

Така ж правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 5 жовтня 2016 року у справі N 6-2405цс15.

Вимоги Позивача щодо зобов`язання Відповідача виплатити середній розмір його грошового забезпечення, виходячи із середньоденного розміру такого забезпечення (770,54грн. за день), явно не співмірні із розмірами сум індексації (20,67грн. за місяць).

Крім цього, в Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 15 жовтня 2013 року N 8-рп/2013 (справа N 1-13/2013) прямо зазначено, що згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" N 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 Закону, як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Конституційним Судом України зроблено висновок, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

В розумінні вимог ст.2 Закону N1282-XII та Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" індексація грошових доходів громадян є соціальною державною гарантією, що виходить за межі трудових відносин.

На підставі викладеного, враховуючи ці обставини, суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Позивача в частині щодо зобов`язання Відповідача виплатити середній розмір грошового забезпечення за весь період затримки виплати індексації заробітної плати.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для відшкодування або стягнення судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2,77,90,139-143,242-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково, визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016року по 23.03.2017року та зобов`язати нарахувати та виплатити таку індексацію.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у вигляді індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016року по 23.03.2017року на суму такої індексації за весь період затримки. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк
Повне судове рішення складене 19 квітня 2018 року