Справа № 803/421/18
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року ЛуцькСправа № 803/421/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мачульського В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) про визнання бездіяльності протиправною щодо не складання та не направлення висновку з його заявою та доданими до неї документами до Міністерства оборони України для прийняття рішення для виплати йому одноразової грошової допомоги, зобов`язати Волинський обласний військовий комісаріат подати до Міністерства оборони України свій висновок та надані ним документи для виплати йому одноразової грошової допомоги та стягнути з Волинського обласного військового комісаріату моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.(а.с.2-3).

В обґрунтування позову позивач вказав, що є учасником бойових дій в республіці Афганістан, інвалідом війни 2-ї групи, та має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У середині лютого 2018 року він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 , із заявою, до якої були долучені усі необхідні документи. На початку березня 2018 року йому передзвонили з ІНФОРМАЦІЯ_3 і сказали підійти та забрати відповідь від 02.03.2018, надану з незрозумілих причин чомусь Луцьким ОМВК, хоча він письмово звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 . В отриманій відповіді зазначено про те, що для відпрацювання висновку та надсилання документів на розгляд комісії Міністерства оборони у зв`язку із встановленням йому 2-ї групи інвалідності необхідно надати документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Вважає, що відповідачем допущено бездіяльність щодо не складання та не надсилання висновку до Міністерству оборони України, яка порушує його право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги. У зв`язку з чим, просив суд визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка виявилася у не складанні та ненаправлені висновку з його заявою та доданими до неї документами до Міністерства оборони України для прийняття рішення для виплати йому одноразової грошової допомоги, зобов`язати Волинський обласний військовий комісаріат подати до Міністерству оборони України висновок та надані документи для виплати йому одноразової грошової допомоги та стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на його користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою суду від 19 березня 2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України).

У відзиві на позов відповідач його вимог не визнав (а.с.24-25). В обґрунтування своєї позиції вказав, що у січні 2017 року після встановлення лікарською комісією позивачу 2 групи інвалідності від ІНФОРМАЦІЯ_4 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для складання висновку щодо можливості призначення й виплати одноразової грошової допомоги надійшла заява позивача з доданими документами. За наслідками перевірки було встановлено, що позивачем не було усунуто недоліків виявлених в 2016 році, а саме до заяви не було додано документів, що свідчили про причини та обставини отримання поранення (контузії, травми або каліцтва), що передбачені пунктом 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Відповідач вважає, що ним не допущено жодної протиправної бездіяльності та в нього були відсутні достатні правові підстави для складання й надсилання висновку щодо можливості призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

З наведених підстав відповідач просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповіді на відзив позивач не подав.

Суд, перевіривши доводи заяв по суті справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій в республіці Афганістан, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_1 (а.с.8), та довідкою ІНФОРМАЦІЯ_5 № 119 від 19.02.2018 (а.с.9).

04 січня 2016 року, у зв`язку із поганим станом здоров`я, позивач пройшов обстеження медико-соціальною експертною комісією. За випискою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 245432 позивачу первинно встановлена ІII група інвалідності; причина інвалідності: поранення, контузія та захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (а.с.13).

17 січня 2017 року позивач повторно пройшов обстеження медико-соціальною експертною комісією. Відповідно до виписки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 744514 йому було довічно встановлено II групу інвалідності. Причина інвалідності: поранення, контузія та захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (а.с.14).

Відповідно до посвідчення № НОМЕР_2 виданого Департаментом соціальної політики Луцької міської ради (а.с.4) ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни (інвалідів війни).

Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв № 3510 від 25.09.2015 у позивача множинне вогнепальне поранення голови (контузія головного мозку 1989 рік) пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії (а.с.11).

14 лютого 2018 року, з метою вирішення питання про виплату одноразової допомоги у зв`язку з настанням 2 групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із відповідною заявою та надав копії необхідних документів (а.с.27).

До вищевказаної заяви позивачем долучено: копії довідок № 245432 від 04 січня 2016 року та №744514 від 17 січня 2017; копії сторінок паспорта громадянина України; копію ідентифікаційного номера; копії сторінок військового квитка; копію витягу з протоколу засідання ЦВЛК від 25 вересня 2015 року № 3510; копію висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 15 вересня 2015 року; та копію картки реквізитів рахунку.

19.02.2018 листом за вих. 581 військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 дану заяву з вищевказаними додатками передано для вирішення питання для призначення (виплати різниці) одноразової грошової допомоги військовому комісару Волинського обласного військового комісаріату (а.с.28).

Листом за №221 від 27.02.2018 (а.с.30-31) заява та документи ОСОБА_1 для призначення йому одноразової грошової допомоги були повернуті Волинським ОВК до ІНФОРМАЦІЯ_5 та зобов`язано довести дану інформацію до позивача у зв`язку з тим, що при встановленні позивачу ІІІ групи інвалідності в 2016 році, він звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, його документи були надіслані в Департамент фінансів Міністерства оборони України. Комісією протоколом № 34 від 13.05.2016 було прийнято рішення про направлення документів на доопрацювання, оскільки не подано заявником документу про причини та обставини поранення, контузії. Також зазначено, що для відпрацювання висновку та надсилання його на розгляд відповідної комісії Міністерства оборони України Войтишину В.Й. необхідно надати документи, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії,травми або каліцтва).

Не погодившись з такими діями і рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статті 41 цього Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі по тексту - Закон).

Так, згідно з статтею 1 Закону соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон України № 2011-ХІІ) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

За змістом пункту 4 частини першої статті 16 Закону України № 2011-ХІІ (у редакції, чинній станом на дату звернення позивача) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до частин другої та третьої статті 16 Закону України № 2011-ХІІ у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.

Відповідно до частин шостої, восьмої, дев`ятої статті 16 Закону України № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

З матеріалів справи вбачається, що право позивач на отримання одноразової грошової допомоги набув з 04.01.2016. Проте, позивач таку грошову допомогу не отримував.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. За пунктом 3 цієї постанови днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Згідно з пунктами 13-15 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, має таку послідовність: особи, які мають право на одноразову допомогу звертаються з документами в обласний військовий комісаріат; обласний військовий комісаріат подає розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, та надсилається за належністю в Департамент фінансів Міністерства оборони України для розгляду їх Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги; перевірені фахівцями документи розглядаються Комісією та подаються Міністру оборони України для прийняття рішення про призначення одноразової допомоги; після прийняття рішення Міністром оборони України кошти надсилаються в обласний військовий комісаріат (військову частину), до якого були подані документи, для виплати одноразової допомоги отримувачам. Виплата одноразової допомоги провадиться в порядку черговості відповідно до дати подання документів після отримання Міністерством оборони коштів, передбачених на ці цілі.

Відтак саме Міністерство наділено повноваженнями на прийняття рішення щодо виплати чи відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, гарантованої Законом України № 2011-ХІІ.

За таких обставин суд приходить до висновку, що Волинським ОВК, як суб`єктом владних повноважень, допущено бездіяльність, щодо не складання та не направлення свого висновку стосовно позивача до Департаменту фінансів Міністерства оборони України та повернення заяви та документів ОСОБА_1 на доопрацювання до Луцького ОМВК з підстав, про які зазначено вище.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Волинський ОВК, як суб`єкт владних повноважень, не довів що ним не допущено протиправної бездіяльності щодо не складання та не направлення свого висновку до Міністерству оборони України стосовно позивача для прийняття рішення для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності.

Крім того, позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії також належить задовольнити, з огляду на таке.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно з статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

Засіб правового захисту, що передбачений зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення пункту 4 частини 1 статті 245 КАС України, за змістом якого у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, тому в даному разі суд задовольняє спосіб поновлення порушених прав позивача у вигляді зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_6 подати до Міністерства оборони України висновок та подані ОСОБА_1 документи для вирішення питання про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 заподіяну йому моральну шкоду. то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, як на підставу стягнення з відповідача 5000,00 гривень моральної шкоди посилається на те, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача порушується його право на достатній життєвий рівень.

Дослідивши матеріали справи, суд не встановив наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, передбачених частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України.

Суд також не вбачає підстав для встановлення для ІНФОРМАЦІЯ_1 розумного строку для виконання рішення суду, оскільки відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 і частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати в установлений судом термін звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду. Крім того, це є правом а не обов`язком суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, підстави зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення відсутні.

Що стосується вирішення питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Положеннями частини 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд встановив, що на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. представником позивача надано:

- договір про надання правової допомоги від 13.03.2018 (а.с.15);

- акт про надання послуг та виконання робіт від 14.03.2018 (а.с.16);

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я ОСОБА_3 (а.с.17);

- ордер серії ВЛ № /02 від 14.03.2018 (а.с.18);

В акті надання послуг від 14.03.2018 адвокатом не вказано детальний описи робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, лише зазначено, що адвокатом на надання правової допомоги ОСОБА_1 витрачено 15 годин та до оплати підлягає 3000,00 грн.

В матеріалах справи відсутній рахунок по оплаті ОСОБА_1 наданих йому адвокатом послуг.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з частиною 4 статті 138 КАС України, граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що вказана адміністративна справа призначена в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та розглянута в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 263 КАС України, при цьому судові засідання не призначались, доказів витрати адвокатом 15 годин для надання правової допомоги суду не надано та те, що позивачем надані адвокатом послуги не були оплачені тому суд вважає, що заявлене клопотання представника позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 розміру судових витрат, які складають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., на користь ОСОБА_1 , з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 243-246, 250, 263,382, КАС України, на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , у не складанні та ненаправлені до Міністерства оборони України висновку та документів стосовно ОСОБА_1 для прийняття рішення для виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи.

Зобов`язати Волинський обласний військовий комісаріат (43008, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Теремнівська, 85а, ) подати до Міністерства оборони України висновок та подані ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) документи для вирішення питання про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В.Мачульський