Справа № 826/4118/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 квітня 2018 року № 826/4118/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до третя особа: Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації,
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія), безпосереднім учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням. Позивач є інвалідом 2 групи, причина інвалідності захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. На звернення позивача до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації з проханням надати статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення на підставі діючого законодавства України, позивач отримав відмову з посиланням на те, що відсутнє документальне підтвердження залучення його особисто до формування цивільної оборони згідно з наказом чи розпорядженням, а тому за таких обставин відсутні підстави для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. (ч. 6 ст. 162 КАС України) У визначений судом строк відповідач не подав відзив на позовну заяву.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2018 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмове провадження).

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України встановлено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши обставини справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія), безпосереднім учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_2 від 20.10.1993.

Позивач є інвалідом 2 групи (відповідно до наявної у матеріалах справи) довідки МСЕК, причина інвалідності захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

28.02.2018 позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації з заявою (ОП-Ч/51) про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Листом № 36-748 від 05.03.2018 відповідач відмовив позивачу у видачі посвідчення інваліда війни, з тих підстав, що всі надані позивачем документи грунтуються не на документальному факті залучення до ліквідації наслідків катастрофи, а на підставі загальних нормативних, офіційних документів і матеріалів ЧАЕС, а отже не можуть бути підставою для встановлення факту участі у ліквідації наслідків аварії у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

У відповідності до чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111-1976; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29.06.1976 (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 № 01, від 30.04.1986 № 2, від 04.05.1986 № 16, від 19.05.1986 № 52 та ін.), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

Виходячи із аналізу вищевказаних нормативно-правових актів, суд дійшов висновку, що цивільна оборона та її формування створювались на всіх без виключення підприємствах, установах, організаціях, та до складу формувань Цивільної оборони в обов'язковому порядку залучалось все працездатне населення.

При цьому, суд звертає увагу на те, що жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної та безумовної вимоги щодо обов'язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної (поіменно) особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

З урахуванням викладеного вище, суд зазначає, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт з ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Пунктами 7, 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 визначено, що «Посвідчення інваліда війни» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Суд вважає, що особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони, інвалідність яких пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за наявності документів, підтверджуючих право на отримання статусу інваліда війни, мають право отримати такий статус з видачою відповідного посвідчення.

Факт участі позивача у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується наявними у матеріалах справи доказами: записом у військовому квитку (сторінка 24, НОМЕР_3), довідкою Управління експлуатації автомобільних шляхів м. Києва (АТП № 273904) від 18.03.1992 № 152, довідкою № 76 від 09.10.1990 про зайнятість на роботах у м. Прип'ять з 02.05.1986 - 03.05.1986, довідкою Управління експлуатації автомобільних шляхів м. Києва (АТП № 273904) від 18.07.1986 № б/н про те, що ОСОБА_1 проводив роботи по дезактивації в м. Прип'ять з 02.05.1986 по 03.05.1986. (а. с. 18-20)

Таким чином, наведені вище документи є доказом участі позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань цивільної оборони та отримання ним інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Наявність документів, що містяться у матеріалах справи безсумнівно підтверджують факт участі позивача у відповідні періоди у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формування Цивільної оборони.

Виходячи з вищевикладеного, доводи відповідача щодо ненадання документального підтвердження залучення позивача до складу формувань цивільної оборони ЧАЕС, які б підтверджували факт виконання позивачем робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС саме у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони, суд вважає безпідставними.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 зобов'язати відповідача встановити статус інваліда та видати відповідне посвідчення, суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо встановлення статусу інваліда війни на підставі поданих документів є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією відповідача, тому суд не може підміняти наділені суб'єкту владних повноважень функції.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

За таких обставин, суд не наділений правом встановлювати особі статус інваліда війни та зобов'язувати видати посвідчення інваліда війни, оскільки це є виключною компетенцією комісій, рішення яких виносяться колегіально і будь-які інші органи не можуть втручатись до дискреційних повноважень суб'єкта владних повноважень.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 72-77, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 02097) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації (, вул. Закревського, 87-д, м. Київ, 02232) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо встановлення йому статусу інваліда війни та питання видачі посвідчення інваліда війни, з урахуванням правових висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко