Справа № 686/7461/17
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/7461/17

Головуючий у 1-й інстанції: Логінова С.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

17 квітня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2017 року (прийняту у м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому (далі - відповідач) про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 18.04.2017 звернувся із адміністративним позовом до Хмельницького міськрайонного суду в якому, з урахуванням доповнень позивних вимог в суді І інстанції, просив визнати протиправним дії та рішення субєкта владних повноважень - Управління пенсійного фонду України у м. Хмельницькому про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ від 01.12.1991, зарахувати до загального стажу роботи в органах прокуратури половину строку навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету ім. І. Франка з 1.09.1994 по 26.06.1999, що становить 2 роки 4 місяці 28 днів.

Зобовязати Управління пенсійного фонду України у м. Хмельницькому здійснити призначення позивачу пенсію за вислугу років з 10.03.2017.

Зобовязати Управління пенсійного фонду України у місті Хмельницькому здійснити призначення позивачу пенсії згідно із ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ від 01.12.1991, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи без обмеження максимального розміру пенсії.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 16.11.2017 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії та рішення субєкта владних повноважень - Управління пенсійного фонду України у м. Хмельницькому про відмову у призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ від 01.12.1991.

Зобовязано Управління пенсійного фонду України у місті Хмельницькому зарахувати до стажу роботи ОСОБА_2 в органах прокуратури половину строку навчання у вищому навчальному закладі на юридичному факультеті Львівського державного університету ім. І. Франка з 01.09.1994 по 26.06.1999, що становить 2 роки 4 місяці 28 днів.

Зобовязано Управління пенсійного фонду України у місті Хмельницькому здійснити призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (№ 1789-ХІІ в редакції від 01.12.1991), виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи з 10.03.2017.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 640 грн., шляхом їх безспірного списання органами Державної казначейської служби України із рахунку управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, те що законних підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 01.12.1991 немає.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що діючий на сьогодні закон суттєво погіршує становище позивача та обмежує в реалізації законних прав та інтересів які гарантувалися Законом України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 01.12.1991 та на які позивач розраховував працюючи в прокуратурі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

10.03.2017 позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 01.12.1991 в редакції від 15.01.2011.

21.03.2017 Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому листом №109/к-12 повідомило, що відсутні підстави для розгляду питання про призначення йому пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру".

Судом також встановлено, що з 01.09.1994 по 26.06.1999 позивач навчався на юридичному факультеті Львівського державного Університету імені ОСОБА_3, отримавши повну вишу освіту за спеціальністю Правознавство та здобув кваліфікацію юриста.

Після завершення навчання позивач був направлений на роботу у прокуратуру Хмельницької області та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 № 992 "Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням" зобовязаний був, як молодий спеціаліст, відпрацювати не менше 3-х років за місцем призначення.

З 26.07.1999 позивач працює в органах прокуратури.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням п. 5 Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" звужено соціальні гарантії позивача, а саме: гарантоване Конституцією право на пенсійне забезпечення при наявності стажу роботи понад 20 років, у тому числі на посадах прокурорів - понад 10 років, зменшено відсотки розміру пенсії від розміру заробітної плати та порядку її розрахунку, а своїми діями та рішеннями Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому і порушило його права.

Апеляційний суд частково погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Згідно ч. 5 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 01.12.1991 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно цією статтею зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 № 1556-VII, університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) вищий навчальний заклад, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність.

Згідно матеріалів справи, позивач з 01.09.1994 по 26.06.1999 навчався на юридичному факультеті Львівського Державного університету імені ОСОБА_4 та отримав повну вищу освіту за спеціальністю "Правознавство" та здобув кваліфікацію юриста.

Професійну діяльність в органах прокуратури позивач почав з 26.07.1999 і станом на день звернення до відповідача стаж роботи позивача складає 20 років 12 днів.

Зазначений стаж роботи підтверджується дипломом спеціаліста ЛБ ВС №006472, та трудовою книжкою АС № 066686.

Таким чином, враховуючи вищевикладені норми а також те, що позивач в період з 01.09.1994 по 26.06.1999 навчався у вищому навчальному закладі, після закінчення навчання здобув вищу юридичну освіту , апеляційний суд погоджується в цій частині з висновком суду І інстанції, щодо зарахування до стажу роботи позивача половини строку навчання у Львівськму Державному університеті імені ОСОБА_4, що складає 2 роки 4 місяці 28 днів.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає правомірною вимогу позивача про зобовязання Управління пенсійного фонду України у місті Хмельницькому зарахувати до стажу роботи в органах прокуратури половину строку навчання у вищому навчальному закладі на юридичному факультеті Львівського державного університету ім. І. Франка з 01.09.1994 по 26.06.1999, що становить 2 роки 4 місяці 28 днів.

Проте, зарахування половини періоду навчання позивача до стажу роботи не може бути підставою для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-XII, однак, такий висновок має враховуватись при призначенні пенсії у відповідності до діючого законодавства.

Щодо позовної вимоги в частині зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакції від 26.07.2001 до 01.10.2011) прокурори зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно матеріалів справи, з 01.09.1994 по 26.06.1999 позивач навчався на юридичному факультеті Львівського державного Університету імені ОСОБА_3, а з 26.07.1999 позивач працює в органах прокуратури.

Отже, на час дії Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 у позивача був відсутній стаж роботи 20 років необхідний для призначення пенсії.

Таким чином, у період дії ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв'язку з чим при прийнятті Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.03.2018 у справі №310/7656/16-а(2а/199/205/16).

За таких обставин, відповідачем правомірно відмовлено у призначенні пенсії позивачу згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII від 01.12.1991.

Закріплений у ст. 6 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в Україні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При вирішенні спірних правовідносин колегією суддів також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. У п. 2.2 вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР ). У Рішенні від 02.03.1999 № 2-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної ОСОБА_1 України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2017 року - скасувати.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобовязати Управління пенсійного фонду України у місті Хмельницькому зарахувати до стажу роботи ОСОБА_2 в органах прокуратури половину строку навчання у вищому навчальному закладі на юридичному факультеті Львівського державного університету ім. І. Франка з 01 вересня 1994 року по 26 червня 1999 року, що становить 2 роки 4 місяці 28 днів.

В задоволенні адміністративного позову в іншій частині відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6