Справа № 591/2225/18
Суддя: Бурда Б. В.
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/2225/18
Провадження № 2-а/591/322/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

за участю секретаря Сітало Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу 591/2225/18 за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (місцезнаходження: м. Суми, вул.. Герасима Кондратьєва, буд. 27; ) до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Едішер (місцезнаходження: АДРЕСА_1) про примусове видворення за межі території України та затримання з метою забезпечення примусового видворення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.03.2018 року працівниками Управління ДМС України в Сумській області було виявлено громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Едішер, який з 04.07.2017 року незаконно перебуває на території України, що стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 203 КпАП України. Зазначив, що оскільки відповідач у період дозволеного строку перебування з питання продовження строку перебування на території України чи оформлення документів, що підтверджують право проживання в України, не звертався, перебуває на території України незаконно та не покинув території України самостійно, а тому просить примусово видворити відповідача за межі території України. Також, вважаючи, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про примусове видворення, просить затримати відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні та звернути постанову до негайного виконання.

Відповідач позов фактично визнав та пояснив суду, що не має можливості повернутися додому, оскільки у нього відсутні кошти. В України прихав в липні 2017 року і після цього з України не виїздив. Самостійно залишити територію України він не може.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши подані суду докази, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.03.2018 року працівниками Управління ДМС України в Сумській області було виявлено громадянина ОСОБА_2 Едішер, якій проживає на території України без документів на право проживання на території України.

У звязку з цим, постановою Управління ДМС України в Сумській області від 17.08.2017 року громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Едішер, ІНФОРМАЦІЯ_1,було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 203 КпАП України, з накладенням штрафу.

Судом встановлено, що особу відповідача, громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Едішер, ІНФОРМАЦІЯ_1,встановлено за паспортом громадянина ОСОБА_1.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства вїжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частинами 1, 2 ст. 16 цього ж Закону визначено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які вїжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обовязок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у звязку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

З пояснень відповідача вбачається, що він 04.07.2017 року прибув на територію України через пункт пропуску Бориспіль до своєї дівчини з метою укладання шлюбу. Після чого він за межі України не виїжджав та постійно знаходився в Україні. Наразі відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_1. Із заявою про продовження строку перебування в Україні він не звертався. Повернутися до країни походження самостійно він не може через відсутність коштів..

Статтею 26 Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

23 березня 2018 року УДМС України в Сумській області було прийняте рішення № 66 про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Едішер, ІНФОРМАЦІЯ_1, яким останнього зобов'язано покинути територію України до 08 квітня 2018 року.

Дане рішення виконане в добровільному порядку відповідачем не було до цього часу.

При цьому суд зазначає, що рішенням про примусове повернення від 23.03.2018 року, відповідачу був визначений термін для виїзду з України до 08.04.2018 року, що свідчить про встановлення для відповідача достатнього строку його виконання та обєктивну можливість виконати. Наведене також свідчить про не поважність невиконання рішення про примусове повернення у добровільному порядку та, фактично, ухилення відповідача від виїзду з території України.

Постанова Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009року № 1 ,,Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця і особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" роз'яснює, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Частиною 1 статті ст. 289 КАС України визначено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобовязання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем законодавства України, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства в України, що виражається в знаходженні на території України із порушенням строку тимчасового перебування на території України. Відповідач не звертався із клопотанням про продовження строку перебування.

Тому, суд вважає, що на даний час відсутні правові підстави для перебування відповідача на території України, а відтак, наявність всіх необхідні обставини для примусового видворення відповідача за межі України.

Крім цього, при розгляді справи сторони не вказали фактів, які б свідчили про неможливість примусового видворення відповідача за межі України за обставин, передбачених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У підпункті «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п'ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

З урахуванням вищенаведеного, з огляду на відсутність у відповідача офіційних джерел доходу, а також приймаючи до уваги те, що відповідач у визначений строк у добровільному порядку не залишив України та не має належного фінансового забезпечення, щоб самостійно залишити територію України, суд приходить до переконання про необхідність затримання відповідача з метою забезпечення виконання рішення суду про його примусове видворення.

На підставі п.3 ч.2 статті 371 КАС України суд приходить до висновку про необхідність звернення до негайного виконання постанови суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 78, 139, 241-246, 288, 289 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Сумській області задовольнити.

Примусово видворити за межі території України громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Едішер, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Затримати з метою забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Едішер, ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк шість місяців, з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні..

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суду м. Суми шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складене та проголошене 23.04.2018 року. Суддя