Справа № 159/3857/17
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/12449/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,
суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б.
з участю секретаря судового засідання Мацьків М.С.
представника позивача
представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2017 року у справі № 159/3857/17 за позовом ОСОБА_1 до Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Логвинюк І.М.,
час ухвалення рішення 27.11.2017 року, не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Ковель Волинської області,
дата складання повного тексту рішення 27.11.2017 року,

В С Т А Н О В И В :

09 жовтня 2017 року позивачка звернувся в суд з адміністративним позовом до Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивує тим, що вона є 09.06.1960 року народження. 22.08.147 р. вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком після досягнення 50 р. як дружина військовослужбовця, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок захворювання, отриманого при виконанні службових обов`язків, надавши на вимогу установи всі необхідні документи. Однак, їй було відмовлено у призначенні пенсії листом - відмовою відповідача № 11 754/02 - 21 - 22 від 06.09.17 р.. На думку відповідача, її чоловік ОСОБА_2 - не належав до військовослужбовців у зв`язку з тим, що в період проходження зборів військовозобов`язані не мають статусу військовослужбовця; для поширення дії абз. 6 п. 3 розд. XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" підстав немає. З таким рішенням відповідача вона не погоджується, вважає його неправомірним, незаконним, таким, що порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення з огляду на нижченаведене. Покликаючись на п. 3 абз. 6 розд. XV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян., які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зазначає, що у період перебування її чоловіка на військових зборах (травень - серпень1987 р.), діяв Закон СРСР від 12.07.67 року N 1 950 - VII "Про загальний військовий обов`язок". Відповідно до ст. ст. 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Пр. ВР СРСР від 17.12.80 р. N 3 535 -X) військова служба складалась з дійсної військової служби та служби в запасі ЗС СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменувались військовослужбовцями, а ті, що перебували у запасі, - військовозобов`язаними. Зазначає, що за правилами ст. ст. 7 - 9 цього Закону, військовослужбовці приймали військову присягу на вірність своєму народові, поділялись на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоювалось відповідне військове звання. Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користувались всією повнотою соціально - економічних, політичних та особистих прав і свобод і несли усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, здійснює сьогодні Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу". Відповідно до ст. 9 зазначеного Закону щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії - допризовники, призовники, військовослужбовці, військовозобов`язані, резервісти. Ст. 2 зазначеного вище Закону передбачає наступні види військової служби: строкова військова, військова за призовом під час мобілізації на особливий період, військова за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військова (навчання курсантів вищих військових навчальних закладів), військова за контрактом та за призивом осіб офіцерського складу. Покликаючись на ст. ст. 24, 29 цього ж Закону, зазначає, що посилання відповідача на те, що такий вид військової служби як перебування на військових зборах чинним законодавством не передбачений, є хибним тлумаченням законодавства. Період перебування на військових зборах визначається, як період проходження військової служби, в цей період на них розповсюджується дія чинного законодавства і вони мають такий же статус як і військовослужбовці. Покликаючись на ст. 1 - 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», ст. 3 Закону, ст. 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", п. 4 Постанови КМ України від 12.05.94 р. № 302, Типове Положення про управління праці та соціального захисту населення, зазначає, що дія вищезазначених законів поширюється на військовослужбовців, в т. ч. на військовозобов`язаних, резервістів відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтриманню соціальної стабільності у військовому середовищі (преамбула Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Покликаючись на ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначає, що заява про призначення пенсії та необхідні документи нею були подані відповідачеві 22.08.17 р.. Покликаючись на Порядок подання та оформлення документів та призначення пенсії № 22 - 1 від 25.11.05 р., зазначає, що нею окрім усіх необхідних документів, було подано ще і посвідчення сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, видане на її ім`я серії НОМЕР_1 від 21.07.14 р., що є чинним, підтверджує її статус дружини загиблого (померлого) військовослужбовця, з 2014 р., що був встановлений Ковельським управлінням праці та соцзахисту населення. Однак, відповідачем всі вищезазначені обставини до уваги взяті не були, хоча згідно з п. 43 Порядку подання та оформлення для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Зазначає, що сумніви відповідача щодо достовірності документів, поданих особою, яка претендує на пенсію, мають бути розумними і обгрунтованими, не можуть базуватись лише на формальних міркуваннях. Окрім цього, до компетенції відповідача не належить встановлення статусу дружини загиблого (померлого) військовослужбовця, що вже їй встановлений. Це функція - виключно територіальних управлінь праці та соцзахисту населення, зокрема, управління праці та соцзахисту населення виконкому Ковельської міськради, де вона і по даний час я перебуває на обліку як сім`я загиблого військовослужбовця та користується відповідними пільгами та гарантіями, наданими їй державою, що стверджується довідкою № 2 494/1.42 від 03.08.17 р.. Тому вважає відмову відповідача незаконною, такою, що порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення. Покликаючись на ст. 19 Конституції України, ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, просить позов задовольнити та визнати дії відповідача, що полягають у відмові у призначенні пенсії за віком їй - протиправними; зобов`язати відповідача призначити та виплачувати їй з 22.08.17 р. пенсію за віком відповідно до абз. 6 п. 3 розд. XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; стягнути сплачений нею судовий збір з Держбюджету України; постанову звернути до негайного виконання.
Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено.
Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт покликається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт свою апеляційну скаргу мотивує тим, що позивач звернулася за призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» про те цим законом не передбачено призначення пенсії за віком, у зв`язку з чим управління і відмовило у призначенні такого виду пенсії. За призначенням пенсії згідно абз. 6 пункту 3 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивач не зверталася, а тому її позовні вимоги є передчасними, так як управління не приймало рішення про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком згідно цього Закону.
Просить скасувати постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2017 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого міськвідділом ЗАГСу м. Ковеля Волинської області 14.06.87 р., тоді ж було укладено шлюб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і подружжю було присвоєно прізвище « ОСОБА_4 ».
Відповідно до копії довідки, виданої в/ч 55 064, ОСОБА_2 , дійсно, з 16.05.87 р. по 08.08.87 р. брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і перебував у місцевості з підвищеним рівнем радіоактивних речовин і проникаючих випромінювань.
Як слідує з копії посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_2 . Волинської ОДА 20.06.07 р., він мав право на пільги, встановлені законодавством України для постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 кат.).
Як слідує з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 16.07.14 р. відділом ДРАЦС по м. Ковелю реєстраційної служби Ковельського МРУЮ Волинської області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Ковелі Волинської області.
Як слідує з копії посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого на ім`я позивача 21.07.14 р. управлінням соцзахисту населення виконкому Ковельської міськради Волинської області, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.
Як слідує з копії експертного висновку № 16 455, виданого Львівською регіональною міжвідомчою експертною комісією на засіданні № 13 від 26.08.14 р., остання, розглянувши заяву ОСОБА_1 , надану згідно з Переліком документацію, встановила, що захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2 , пов`язане з виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Крім цього, суд враховує, що, як слідує з копії військового квитка серії НОМЕР_5 , виданого на ім`я ОСОБА_2 29.04.75 р., останній мав основну цивільну спеціальність «Фельдшер».
Згідно з копією листа № 2 494/1.42 від 03.08.17 р., виданого управлінням соцзахисту населення виконкому Ковельської міськради Волинської області, позивач за станом на 02.08.17 р. перебувала на обліку у ЄДАРП як вдова загиблого (померлого) ветерана війни.
Як вбачається з копії листа відповідача № 11 754/02 - 21 - 22 від 06.09.17 р., копії рішення комісії відповідача для розгляду питань, пов`язаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення № 43 від 30.08.17 р., останній не заперечує, що позивач, дійсно, 22.08.17 р. звернулась до нього із заявою про призначення пенсії за віком дострокової пенсії за віком за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Підставою відмови зазначено те, що цим Законом не передбачено пенсій за віком. Зазначено, що абз. 6 п. 3 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено призначення до строкової пенсії за віком жінкам після досягнення 50 р., якщо вони мають не менше 20 р. страхового стажу, не взяли повторного шлюбу після загибелі (смерті) військовослужбовця, однак, за наданими позивачем документами зроблено висновок, що її чоловік не належить до такої категорії, осіб, яка зазначена у абз. 6 п. 3 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Підстав для поширення на неї як члена сім`ї положень абз. 6 п. 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», немає.
Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходили збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у т. ч. - за Законом України «Про військовий обов`язок», що втратив чинність на даний час, у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.
Колегія суддів погоджується з таким висновком та аргументами суду першої інстанції з наступних підстав.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
Можливість отримання пільги, передбаченої абз. 6 п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачем як дружиною, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер після військових зборів, але від такого захворювання, що призвело до смерті, що було пов`язане з виконанням обов`язку служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС законодавець не пов`язує з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою.
Разом з тим, питання про недостатність достатнього страхового стажу позивача на час звернення із заявою про призначення пенсії до відповідача, не стало причиною чи однією з причин відмови.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (ст. 31).
Відповідно до положень п. в ч. 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або якщо вони є інвалідами. При цьому, зазначено, що відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абз. 1 цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 01.01.22 р.
Як слідує зі змісту ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абз. 1 цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 р. н. і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
З вищенаведеного вбачається, що позивач на час звернення із заявою до відповідача досягла 57 - річного віку, має необхідний стаж та належить до категорії осіб, які мають право на вищевказане пільгове забезпечення.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, прийшла до висновку про відсутність підстав, які свідчили б про неправильне застосування судом першої інстанції матеріального або процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, колегія суду вважає, що даний адміністративний позов є підставним, обґрунтованим і підлягав до задоволення.
На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області - залишити без задоволення.
Постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2017 року у справі № 159/3857/17 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Я. С. Попко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 19.04.2018 року