Справа № 821/435/18
Суддя: Дмитрієва О.О.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/435/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитрієвої О.О.,

при секретарі: Пономаренко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Корабельної районної у м. Херсоні ради, за участю третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним рішення від 05.02.2018 року та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з вказаним позовом до управління праці та соціального захисту населення Корабельної районної у м. Херсоні ради (управління, відповідач), за участю третьої особи Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області (Херсонське ОУПФУ Херсонської області, третя особа), у якому просить, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.04.2018 року:

- визнати неправомірним рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам щодо відмови у призначенні пенсії за період з 01.03.2016 року по 31.07.2017 року від 05.02.2018 року;

- зобовязати управління праці та соціального захисту населення Корабельної районної у м. Херсоні ради прийняти рішення щодо виплати ОСОБА_1 заборгованості по пенсії за період з 01.03.2016 року по 31.07.2017 рік.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 1997 року по 2003 рік він отримував пенсію за інвалідністю, як інвалід 2 групи. По досягненню пенсійного віку та оскільки йому було встановлено 3 групу інвалідності, скористався правом отримувати пенсію за віком. До 2014 року перебував на обліку в Управлінні пенсійного фонду України Донецької області. Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. №595 було затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей. У звязку із цим у населеному пункті де мешкав позивач було припинено здійснення повноважень відповідним управлінням пенсійного фонду України до моменту повернення непідконтрольної території під контроль органів державної влади. Внаслідок проведення антитерористичної операції ОСОБА_1 змушений був переміститись до м. Добропілля Донецької області, де був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа. У травні 2016 року власник квартири, де проживав позивач відмовився продовжувати з ним оренду квартири, а оскільки він переніс у 2014 році інфаркт головного мозку та онкологічне захворювання, що потребувало дорогого лікування та якісного медичного обслуговування, то він змушений був переїхати до свого сина до АР Крим. Влітку 2017 року позивач повернувся до м. Херсона та був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа 7 липня 2017 року. ОСОБА_1 у цей же час звернувся до Пенсійного фонду із заявою про поновлення виплати пенсії та виплати заборгованості. Проте, поновивши виплату пенсії, питання про виплату заборгованості вирішено було винести на розгляд комісії. На другому засіданні комісії Корабельної районної у місті Херсоні ради було прийнято рішення від 05.02.2018 року про відмову ОСОБА_1 у виплаті пенсії за період з 01.03.2016 року по 31.07.2017 рік у звязку із встановленням факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання.

ОСОБА_1, вважаючи таке рішення комісії Корабельної районної у місті Херсоні ради протиправним звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Зазначив, що Законом України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщеної особи» закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб. Окрім того умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є знаходження такої особи на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою та за наявності рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк». Вважає, що реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав та свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Звертає увагу суду на те, що єдиним нормативним актом, яким необхідно керуватися з питання регулювання пенсійного забезпечення громадян України є Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Також посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», за яким право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника.

Ухвалою суду від 07 березня 2018 року відкрите спрощене позовне провадження в адміністративній справі із призначенням справи до судового розгляду.

Представник позивача в судові засідання, призначені на 06 та 18 квітня 2018р. зявився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав заявлених у позовній заяві та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18 квітня 2018 року.

Представник відповідача в судові засідання, призначені на 06 та 18 квітня 2018р. зявився, проти заявлених позовних вимог заперечував з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Свою правову позицію обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам щодо відмови у призначенні пенсії за період з 01.03.2016 року по 31.07.2017 року щодо ОСОБА_1 було прийнято відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затв. постановою КМУ «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016р. №365 (Порядок №365). Згідно вказаного Порядку №365 соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування. Зазначив, що Комісія крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання /перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати. Пояснив, що при вирішенні питання призначення (відновлення) соціальної виплати, ураховував лист Головного центра обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби від 23.07.2017 року №0.64-34657/0/15-17, згідно якого позивач перетнув кордон України 07.07.2017 року.

Враховуючи зазначене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання, призначене на 06 квітня 2018 року прибув, проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, надавши суду відповідні письмові пояснення щодо позовної заяви. Зазначив, що з 01.08.2017 року ОСОБА_1 рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам було вирішено відновити соціальну виплату. 28.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Управління із заявою щодо виплати недоотриманої пенсії за період з 01.03.2016 по 31.07.2017 року. Дане питання було вирішено винести на розгляд комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. 05.02.2018 за результатами розгляду зазначення питання Комісією було вирішено відмовити ОСОБА_1 у виплаті пенсії за період з 01.03.2016 року по 31.07.2017 рік у звязку із встановленням факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати, згідно листа Головного центра обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби. Вказує на те, що управління Пенсійного фонду України при вирішенні питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам керуються, зокрема Порядком №365 та може нараховувати і виплачувати пенсію лише на підставі рішення Комісії.

Окрім того представник третьої особи в судовому засідання просив суд замінити сторону по справі з Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у звязку із реорганізацією та згідно його заяви про заміну сторони від 04.04.2018р.

В судовому засіданні судом вирішено задовольнити таку заяву третьої особи та на підставі того, що Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 року №821 Херсонське обєднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області реорганізоване шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, вирішено допустити заміну третьої особи її правонаступником, а саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі ГУ ПФУ в Херсонській області (, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6).

В судове засідання, призначене на 18 квітня 2018 року, представник третьої особи не зявився, про дату, час та місце розгляд у справи повідомлений своєчасно та належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи в порядку письмового провадження суду не надавав.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Таким чином суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за даною явкою.

Суд, дослідивши позовну заяву, наявні в матеріалах справи докази, відзив на позовну заяву та додані документи, пояснення щодо позовної заяви третьої особи, заслухавши думку сторін, встановив наступне.

Судом встановлено, що згідно посвідчення №50515 ОСОБА_1 з травня 1997 року по травень 2003 рік була призначена пенсія по інвалідності як інваліду 2 групи. З 2003 року позивачу була встановлена 3 група інвалідності та він отримав право на пенсію за віком, перебував на обліку у Добропільському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримував пенсійні виплати по лютий 2016 року.

Згідно довідки № НОМЕР_1 від 12.11.2015 року ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа управлінням соціального захисту населення Добропільської міської ради, закінчення дії довідки зазначено 12.05.2016р. З 01 березня 2016 року ОСОБА_1 виплата пенсії була призупинена.

Згідно довідки № від 11.07.2017 року ОСОБА_1 був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа управлінням праці та соціального захисту населення Корабельного районного у місті Херсоні ради, без зазначення строку дії.

Згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, витяг з Протоколу від 21.08.2017 року №32, відновлено соціальну виплату ОСОБА_1 з 01.08.2017 року.

28.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Управління пенсійного фонду із заявою про розгляд питання щодо виплати недоотриманої пенсії за період з 01.03.2016 року по 31.07.2017 рік. Управління пенсійного фонду було направлено лист від 30.11.2017 року за №166445/02 до Управління праці та соціального захисту населення Корабельної районної у місті Херсоні ради про розгляд даного питання. Комісією з питання призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, витяг з Рішення №6 від 05.02.2018 було відмовлено ОСОБА_1 у виплаті пенсії за період з 01.03.2016 по 31.07.2017 у зв'язку із встановленням факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати та згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби від 23.10.2017 року №0.64-34657/0/15-17.

ОСОБА_1, вважаючи таке рішення Комісії з питання призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам протиправним, звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд захистити його права та законні інтереси шляхом визнання оскаржуваного рішення неправомірним та зобовязати прийняти рішення щодо виплати заборгованості по пенсійних виплатах за вказаний період.

Вказані обставини сторонами не заперечувались.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до преамбули закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003, №1058-ІV цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною першою ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Так, згідно матеріалів справи рішення територіального органу УПФУ про зупинення з 01.03.2016 року виплати пенсії позивачу відповідачем суду не надано. Згідно листа Херсонського ОУПФУ Херсонської області від 30.11.2017р. №16645/02 позивач згідно додаткового атестату отримував пенсію по 29.02.2016 року, яка виплачувалась Добропільским ОУПФУ Донецької області. Іншими управліннями Пенсійного фонду на підконтрольній території України за період з 01.03.2016 року по 31.07.2017 року нарахування пенсії не проводилось.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні не запроваджено.

Згідно з частиною 2ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015р. №1275 - затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено і місто Донецьк.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки.

Ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р., ні Законом України від 02.09.2014р. №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ні будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Навпаки, згідно преамбули вказаного Закону №1669-VII, такий відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Статті 1 та 2 Закону №1669-VII передбачають, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцієюта законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 N 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до статті 7 цього Закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 N 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 N 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".

Відповідно ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п. 7 1 Порядку N 509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

В матеріалах справи відсутні докази про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи позивача від 12.11.2015 N НОМЕР_1 зі строком дії до 12.05.2016р. органом, який її видав - Управлінням праці та соціального захисту населення.

Щодо посилання відповідача на результати обміну інформацією з органами соціального захисту населення, на підставі яких пенсію призупинено з 01 березня 2016 року для встановлення місця проживання позивача, враховуючи таке.

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 365 від 08 червня 2016 року встановлено, що контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Відповідно до пп. 2 п. 12 зазначеного Порядку соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Суд вважає посилання відповідача на акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №468 від 12.12.2017р., як на підставу прийняття оскаржуваного рішення, яким позивачу відмовлено у виплаті заборгованості по пенсійним виплатам за період з 01.03.2016 по 31.07.2017, оскільки зазначеним актом зафіксовано, зокрема "за вказаною адресою проживає родина ОСОБА_1, т.ч. її чоловік ОСОБА_1О.". ОСОБА_1 отримав нову довідку від 11.07.2017 року N НОМЕР_2 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи

Суд зазначає, що при вирішенні оскаржуваного рішення відповідач пріоритетно мав застосувати вимоги ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а тому доводи відповідача щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів є безпідставними. Окрім того, за змістом положень Закону № 1058 слідує, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058.

У статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії.

З аналізу зазначених постанов КМУ № 531 від 01.10.2014 року, № 637 від 05.11.2014 року, № 595 від 07.11.2014 року випливає, що ними встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції.

Проте зазначені підзаконні нормативні акти не є законами, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Зупинення виплати пенсії позивачу відбулося через не проживання такої особи за адресою фактичного проживання на території міста Херсон тобто, право на отримання пенсії стало залежним від місця проживання позивача, який є громадянином України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскаржуване рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №6 від 05.02.2018 року щодо ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобовязання управління праці та соціального захисту населення Корабельної районної у м. Херсоні ради прийняти рішення щодо виплати ОСОБА_1 заборгованості по пенсії за період з 01.03.2016 року по 31.07.2017 рік, то суд вважає, що така в даному разі не підлягає задоволенню.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.

Таким чином, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Судові витрати розподілити враховуючи зміст положень ст.. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3, 73000, м. Херсон, просп. Св. Кирила і Мефодія, 14б, кв. 23) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №6 комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам щодо відмови у призначенні (відновленні) пенсії ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3, 73000, м. Херсон, просп. Св. Кирила і Мефодія, 14б, кв. 23) за період з 01.03.2016 року по 31.07.2017 року від 05.02.2018 року.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Корабельної районної у м. Херсоні ради (, 73000, м. Херсон, вул. Суворова, 29) повторно розглянути питання щодо призначення (відновлення) пенсії ОСОБА_1 за період з 01.03.2016 року по 31.07.2017 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з управління праці та соціального захисту населення Корабельної районної у м. Херсоні ради (, 73000, м. Херсон, вул. Суворова, 29) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3, 73000, м. Херсон, просп. Св. Кирила і Мефодія, 14б, кв. 23) витрати по сплаті судового збору у розмірі 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні сорок копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 23 квітня 2018 р.

Суддя Дмитрієва О.О.

кат. 10.3