Справа № 804/8848/17
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2018 року Справа № 804/8848/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
позивача представника позивача представника відповідача та третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, третя особа - Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та стягнення суми
ОСОБА_6 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, третя особа Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:
- визнати протиправною відмову відповідача в перерахуванні суми одноразового грошового забезпечення;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання на 30.01.2018 року.
Позивач у судовому засіданні, яке призначене на 12.04.2018р., підтримав предявлений адміністративний позов, посилаючись на обставини викладені у ньому.
Представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, згідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позовні вимоги є безпідставними, а відповідач при нарахуванні позивачу одноразової грошової допомоги діяв у межах повноважень та у спосіб передбаченому нормами чинного законодавства.
Третя особа подала відзив на адміністративний позов, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, 29.08.2014р. під час виконання службових обовязків по захисту суверенітету та територіальної цілісності України в зоні проведення антитерористичної операції поблизу м. Іловайська останнім було отримано поранення.
Згідно довідки Міністерства охорони здоровя України серія АГ №0000868 позивачеві на підставі свідоцтва про хворобу від 19.12.2014р. №890 від 29.12.2014р. встановлена 70% втрати професійної працездатності та ІІ група інвалідності на підставі чого відповідачем призначено виплата одноразової грошової допомоги.
Відповідно до довідки ГУМВС від 07.04.2015р. №3-2082 до грошового забезпечення позивача на час обчислення одноразової грошової допомоги входили такі складові: посадовий оклад 560,00 грн., оклад за спеціальне звання 40,00 грн., надбавка за вислугу років 60,00 грн. Загальна суму 660,00 грн.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
В ч.6 ст. 23 Закону України від 20.12.1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №565-ХІІ), передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
На реалізацію Закону, Кабінет Міністрів України 12 травня 2007 року прийняв постанову № 707, якою затвердив Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції. (далі Порядок).
Відповідно до підпункту 2 пункту 1, пункту 3 зазначеного Порядку, інваліду II групи, у разі встановлення інвалідності, яка настала в період служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення такого строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі чотирирічного грошового забезпечення з розрахунку грошового забезпечення за останньою посадою, яку особа рядового або начальницького складу займала на день установлення інвалідності.
До грошового забезпечення, виходячи з якого здійснюється розрахунок грошової допомоги працівнику міліції, включається посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років та щомісячна надбавка в розмірі 100% грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років) згідно із законодавством.
Як встановлена в судовому засіданні в розрахунок грошового забезпечення позивача за останньою посадою не входила надбавка в розмірі 100% грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років).
Статтею 19 Закону № 565-ХІІ визначено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.
На час виникнення спірних правовідносин питання щодо грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу регулювалися постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" (далі - Постанова № 1294).
Так, пунктом 1 цієї постанови визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
В п. 2 Постанови № 1294 передбачено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується, зокрема, Міністерством внутрішніх справ України, а пунктом 3 цієї ж постанови затверджені схеми посадових окладів осіб рядового і начальницького складу у розмірах, згідно з додатками 9 - 23.
В тім, ні схемою посадових окладів осіб начальницького складу органів внутрішніх справ для міських, районних, лінійних відділів (відділень) міліції (додаток 14), ні додатковими видами грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (додаток 26) такий вид грошового забезпечення як щомісячна надбавка в розмірі 100 відсотків від грошового забезпечення не передбачений.
На виконання Постанови №1294 та, з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (введена в дію з 01.01.2008 року).
Зазначеною Інструкцією затверджені, зокрема, додаткові види грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Такий вид грошового забезпечення як щомісячна надбавка в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років) названою Інструкцією також не передбачений.
Суд зазначає, що щомісячна надбавка в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років) особам рядового, а також середнього і старшого начальницького складу органів внутрішніх справ була запроваджена Указом Президента України № 771 від 31 серпня 2001 року "Про внесення змін до Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року № 926". Втім, на момент виникнення спірних правовідносин він уже втратив чинність згідно з іншим Указом Президента України - від 18 грудня 2007 року №1234/2007.
З огляду на те, що на момент виникнення спірних правовідносин, яким є день встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, до складу грошового забезпечення останньої посади позивача не входила щомісячна надбавка в розмірі 100 відсотків від грошового забезпечення, що підтверджується довідкою ГУМВС від 07.04.2015р. №3-2082, а тому суд дійшов висновку, що відповідач обґрунтовано визначив позивачу розмір одноразової грошової допомоги із розрахунку грошового забезпечення за останньою посадою, яку займав позивач на день звільнення та встановлення інвалідності, виходячи з складових грошового забезпечення, встановлених Постановою № 1294.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 244, 245, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, третя особа - Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та стягнення суми відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1