Справа № 806/3178/17
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року м.Житомир справа № 806/3178/17

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

секретар судового засідання Ткачук А.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Іваненка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, стягнення недоплаченої індексації,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив визнати протиправними дії Житомирського обласного військового комісаріату щодо не виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день звільнення (виключення зі списків особового складу); зобов`язати відповідача виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.08.2017.

У обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 указував, що в день звільнення (виключення зі списків) він не отримав в повному обсязі кошти, на які мав право під час проходження військової служби, а саме йому не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день звільнення (виключення зі списків особового складу). 03.10.2017 позивач звернувся до Житомирського ОВК з заявою про видачу довідки та виплату індексації грошового забезпечення, але довідку йому надано не було. У зв`язку з цим, а також посилаючись на вимоги Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, позивач вважає, що є підстави для проведення індексації грошового забезпечення в судовому порядку.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі, закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 11.01.18.

Ухвалою суду від 11.01.18 задоволено заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкладено розгляд справи та призначено нове судове засідання на 01.02.18.

В судовому засіданні 01.02.18 оголошено перерву, яку в подальшому продовжено до 06.03.18.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив суд позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на заперечення наведені у відзиві на позовну заяву. При цьому вказав, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Порядок не передбачає механізм виплати сум індексації у поточному році за минулі періоди.

Заслухавши усні пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України з 18.03.2014 до 23.08.2017.

Наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 06 квітня 2017 року № 47 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера відділу комплектування та призову (підготовки до військової служби) ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено з військової служби у запас за пп. «і» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

З 23 серпня 2017 року позивача виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення (наказ ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.08.17 № 186).

03 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Військового комісару Житомирського обласного військового комісаріату з заявою про видачу довідки щодо сум виплаченої йому індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по день звільнення (виключення зі списків особового складу). Також, у разі не виплати йому індексації грошового забезпечення за вказаний період, просив здійснити нарахування та виплату індексації. Про прийняте рішення щодо виплати просив повідомити письмово.

Вважаючи, що дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день звільнення (виключення зі списків особового складу) є протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З`ясовуючи при вирішенні даної справи характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд ураховує наступне.

У статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частиною 3 вказаної статті Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII встановлено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення".

Відповідно до статті 16 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (зі змінами та доповненнями), спори, що виникають з питань індексації грошових доходів населення, вирішуються у судовому порядку.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині першій статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) було закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції з 15.12.2017, яка діє на момент розгляду та вирішення справи, далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У пункті 8 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача (п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України).

При цьому слід наголосити, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Підставами для визнання протиправними дій чи скасування рішення суб`єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який вчинив ці дії чи прийняв рішення. При цьому обов`язковою умовою оскарження дій, рішень є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відтак, при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Указаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У контексті наведеного суд звертає увагу на те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці в частині проведення індексації грошових доходів населення працівник має право звернутися до суду з позовом про визнання таких дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, зокрема, щодо нарахування та виплати належної та/або недоотриманої індексації заробітної плати (грошового забезпечення).

Судом установлено, що відповідачем жодного рішення щодо відмови позивачу у виплаті індексації грошового забезпечення на підставі його заяви від 03.10.17 не приймалося.

Матеріали справи жодних доказів розгляду Житомирським обласним військовим комісаріатом заяви позивача від 03.10.17 також не містять.

У судовому засіданні позивач указав, що про результати розгляду відповідачем його заяви від 03.10.17 йому невідомо, ні рішення, ні довідки йому направлено не було. В свою чергу представником відповідача вказане не заперечувалося та належними доказами не спростовано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про передчасність позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Житомирського обласного військового комісаріату щодо не виплати йому індексації грошового забезпечення та зобов`язання відповідача виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.08.2017.

Відтак, суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні пред`явлених позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, зважаючи на те, що заява позивача від 03.10.17 на час розгляду і вирішення даної справи відповідачем не розглянута та позивачу не надано жодної відповіді щодо заявлених у ній вимог, що перешкоджає його зверненню до суду в разі не погодження з розміром, періодом індексації чи відмовою у виплаті такої індексації для вирішення спору в судовому порядку, суд у відповідності до вимог ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України виходить за межі позовних вимог і визнає протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.10.17 та зобов`язує відповідача розглянути таку заяву.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.10.17.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.10.17.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.Ю. Романченко

Повне судове рішення складене 16 березня 2018 року