Справа № 826/11524/17
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 квітня 2018 року № 826/11524/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Клименчук Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження, адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доУправління праці та соціального захисту населення Деснянської районної державної адміністрації в м. Києві
про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії ,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації з позовом, в яку просить:

- визнати рішення та бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві щодо невидачі йому посвідчення інваліда війни протиправними;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м.Києві видати позивачу посвідчення особи зі статусом інваліда війни.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивач приймав участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, залучався до складу формувань Цивільної оборони, має посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та має ІІ групу інвалідності в наслідок захворювання пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а тому відповідно до пункту 9 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на отримання статусу інваліда війни з видачею посвідчення встановленого зразка та нагрудного знака.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.02.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до справу до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні 17.10.2017 року за заявою позивача та з урахуванням вимог ч.6 ст. 128 КАС України (в редакції чинній станом на листопад 2017 року) судом ухвалено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Суд звертає увагу, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову ( ч. 2 ст. 77, ч. 4 ст. 159 КАС України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 в період з 31.05.1986року по 08.07.1993 працював у ВАТ "Автотранспортник" № 13066, ПО "Комбинат", АТП-3, НПО "Прип'ять" водієм на ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Внаслідок виконуваних робіт, позивачем отримано захворювання, а в подальшому інвалідність, яка пов'язана з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС , що підтверджується .

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 08.02.1993року № 552 у позивача встановлено ряд захворювань та підтверджено їх походження як наслідок роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно з довідкою МСЕК від 16.07.2001 серія КИЕ -1 №027599 , позивачу довічно встановлено другу групу інвалідності. Як причину виникнення інвалідності у вказаній довідці зазначено - роботи ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Крім того, 01.10.1993 р. позивачу видано посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи серії А № 025314 з вкладкою № 000136, якими підтверджується, що він є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І та учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивачем подано до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації заяву щодо встановлення йому статусу інваліда війни з видачею відповідного посвідчення.

Листом 04.09.2017 № 37/09-20182 Управляння праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації повідомлено позивача, що заяву про встановлення йому статусу інваліда війни з видачею відповідного посвідчення залишено без задоволення, оскільки надані до заяви докази не підтверджують участь позивача в ліквідації аварії на ЧАЕС.

Позивач вважаючи, що за результатами розгляду його заяви йому не було видано посвідчення "Ветеран війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - інвалід" за відсутності на те правових підстав звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрутнованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров'я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

Пунктом 9 частини другої статті 7 Закону встановлено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 12.05.1994 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно з пунктом 7 вказаного "Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім'ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до пункту 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 12.05.1994 "Посвідчення інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Таким чином, достатніми підставами для надання особі статусу інваліда війни є надання особою документа, який би підтверджував те, що вона приймала участь у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у складі формувань цивільної оборони та наявність довідки МСЕК про встановлення інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до копії трудової книжки, позивач у період з 31.05.1986 року по 08.07.1993 року працював у ВАТ «Автотранспортник» № 13066, АТП 23066, ПО «Комбинат» АПТ-3, НПО «Прип'ять» водієм 2 класу, на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Крім того, з довідки ВАТ «Автотранспортник» № 13066 від 19.05.2005 року № 18, довідки ПО "Комбинат" від 23.05.1990 року № 627, довідки ДП по забезпеченню життєдіяльності зони відчуження, зони безумовного (обов'язкового) відселення «Чорнобильсервіс» від 15.12.2005 року, довідки НПО «Прип'ять» від 01.12.1997р. №291 та копії пропуску вбачається, що позивач безпосередньо приймав участь передбачених Постановою ЦК КПСС Ради Міністрів ССР в ВЦСПС від 29.12.1987 року № 1497-378 "Про умови оплати праці та пільги для працівників, зайнятих на експлуатації Чорнобильської АЕС та ліквідації наслідків аварії в зоні відселення" та постанови ВЦРПС, Ради Міністрів СРСР від 05.06.1986 № 665-195 "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища", які надають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку № 1 затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956, № 1173 "Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах", та проживав в м. Чорнобиль.

Також, в матеріалах справи наявна копія довідки НПО «Прип'ять» від 08.01.1993 року №02/3, відповідно до якої доза зовнішнього опромінення позивача за даними інформаційно-довідкової системи індивідуального дозиметричного контролю НПО «Прип'ять» за період роботи в зоні відчуження (30-км зоні) Чорнобильської АЕС становила: 1987р.-1,31 бар, 1988р.-0,70бар, 1989р.-0,80 бар, 1990р.-1,00 бар, 1991р.-0,49 бар, 1992р.-0,27бар.

Таким чином, вказаними документами підтверджується факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідачем заперечень не подано, однак із змісту листа Управляння праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 04.09.2017 № 37/09-20182 вбачається, що надані позивачем документи ґрунтуються не на документальному факті залучення позивача, а на підставі загальних нормативних, офіційних документів і матеріалів Чорнобильської АЕС, а отже не можуть бути підставою для встановлення факту участі позивача у ліквідації аварії на ЧАЕС у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони.

З огляду на викладене, у встановленні позивачу статусу інваліда війни та видачі відповідне посвідчення на підставі наданих документів відмовлено, оскільки надані документи не підтверджують факт залучення і виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Суд не погоджується з такими доводами Управляння праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації з огляду на наступне.

Із змісту інформаційної довідки (про участь у формуваннях ЦО) Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від 30.08.2017 № 01.1-14/1366-13, вбачається, що відповідно до вимог законодавства, чинного на час аварії на ЧАЕС Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

Статтею 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням вищевикладеного, формування ЦО, в т.ч. і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони".

З огляду на факти викладені в інформаційній довідці (про участь у формуваннях ЦО) від 30.08.2017 № 01.1-14/1366-13, зокрема, те, що відповідно до норм законодавства, що діяло на момент аварії на Чорнобильській АЕС, на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях до складу цивільної оборони в обов'язковому порядку зараховувалось все працездатне населення, суд вважає її достатньою підставою для висновку про участь позивача в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобилькій АЕС у складі формувань цивільної оборони.

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 08.02.1993року № 552 у позивача встановлено ряд захворювань та підтверджено їх походження як наслідок роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно з довідкою МСЕК від 16.07.2001 серія КИЕ -1 №027599 , позивачу довічно встановлено другу групу інвалідності. Як причину виникнення інвалідності у вказаній довідці зазначено - роботи ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Крім того, 01.10.1993 р. позивачу видано посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи серії А № 025314 з вкладкою № 000136, якими підтверджується, що він є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І та учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

З огляду на викладене, наданими позивачем доказами підтверджується факт того, що позивач брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони та отримав інвалідність внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а отже має право на встановлення статусу інваліда війни із видачею посвідчення інваліда війни.

Оскільки позовна вимога щодо зобов'язання відповідача видати позивачу "Посвідчення інваліда війни" спрямована на майбутній захист прав, свобод та інтересів позивача, які на час розгляду справи не були порушені, суд дійшов висновку про безпідставність заявленої позовної вимоги.

Водночас, частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на зазначене враховуючи встановлення судом протиправності дій відповідача1 щодо відмови позивачу у видачі "Посвідчення інваліда війни", суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи надані докази а також норми чинного законодавства суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати рішення та бездіяльність Управляння праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щодо невидачі ОСОБА_1 посвідчення інваліда війни протиправними.

3. Зобов'язати Управляння праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Н.М. Клименчук