Справа № 753/16228/17
Суддя: Даниленко В. В.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/40/18
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Даниленко В.В.

при секретарі Слаква О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 у вересні 2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити дії, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 23.11.2017 року просив суд:

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення, тобто 2014-2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35% починаючи з 26.06.2017 року;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням до страхового стажу у пільговому обчисленні часу проходження військової служби у м. Читі з 20.10.1989 року по 23.08.1990 року з розрахунку один місяць за півтора, починаючи з 26.06.2017 року.

Обгрутовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 посилався на те, що у період з 01.09.1974 року по 23.08.1990 року проходив військову службу у Збройних Силах СРСР.

Відповідно до довідки Київського обласного військового комісаріату від 21.12.2017 року майор запасу ОСОБА_1 згідно послужного списку особової справи з 20.10.1989 року по 23.08.1990 року дійсно проходив військову службу у віддаленій місцевості у м. Читі і має право на пільги встановлені Постановою РМ СРСР від 21.05.1984 року №482.

З 16.05.2004 року позивачу призначена пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За відомостями трудової книжки позивач з 22.11.1990 року продовжував працювати на інженерних посадах не пов`язаних з військовою службою.

В подальшому, після досягнення 60-річного віку, з 07.08.2017 року позивач перебуває на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві і отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 р.( далі - Закон № 1058-IV).

Листом Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.09.2017 року позивачеві роз`яснено, що при призначенні йому пенсії за віком з 07.08.2017 року, відповідач керувався пунктом 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якого пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (дата набрання чинності 11.10.2017 року), з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %, розмір пенсії позивача перерахований з 01 жовтня 2017 року із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Представник відповідача у судовому засіданні вимог адміністративного позову не визнала та подала суду письмові заперечення.

Суд, заслухавши сторони у справі, дослідившим матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задволенню виходячи з наступних підстав.

Чинним законодавством передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, однією зі складових якого є пенсійне забезпечення.

Право на пенсійне забезпечення передбачено статтею 46 Конституції України, статтями 1, 2 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та спеціальними нормативно-правовими актвми, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Статтею 46 Конституції України гарантовано громадянам право на соціальний захист за рахунок страхових внесків громадян, та пенсії, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статті 1 та 2 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначають поняття загальнообов`язкового державного соціального страхування, яким є система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом, та встановлює види загальнообов`язкового державного соціального страхування залежно від страхового випадку, в тому числі пенсійне страхування та пенсії.

Відповідно до Основ, для врегулювання відносин щодо пенсійного забезпечення прийняті і Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з ч. 2 п. 13 р. XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором.

Водночас, статтею 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Статтями 5 та 7 цього Закону встановлено, що особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за їх вибором призначається одна пенсія.

Відповідно до статті 49 та 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України, на підтвердження призначення пенсії орган Пенсійного фонду України видає пенсійне посвідчення. Перерахунки призначених за цим Законом пенсій проводяться відповідно до строків, встановлених частиною четвертою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсії призначаються довічно.

З огляду на те, що пенсії військовослужбовцям призначаються органами Пенсійного фонду та підстави, умови і порядок призначення пенсій за вислугу років базуються на Конституції України, Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" призначення пенсії за вислугу років є, одночасно, призначенням пенсії згідно умов Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яке є довічним.

Аналізуючи перелічені правові норми можна суд приходить до висновку, що громадяни мають право на отримання однієї пенсії, яка призначається довічно. Одночасно законодавством передбачено різні види пенсій, які передбачені і загальним законодавством: Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийнятими у відповідності із ним спеціальними законами, які передбачають пільгові пенсії, у тому числі пенсії за вислугу років для війсковослужбовців.

Суд вважає, що пенсія за вислугу років є пенсією, тому після її призначення відбувається не призначення іншого виду пенсії, а перехід на інший вид пенсії.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 вчинив перехід з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, оскільки по досягненні пенсійного віку у нього виникло таке право на отримання пенсії за віком.

Позивач з 16.05.2004 року отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», тому за його заявою 07.08.2017 року здійснено переведення на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Встановлено, що позивач раніше отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», згідно п. 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ст. 40 цього закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Згідно із ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, довічно.

Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

При обрахуванні розміру пенсії позивача обгрунтовано застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) за 2007 рік.

Зважаючи на те, що позивача переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком 07.08.2017 року відповідно до пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Саме тому, пенсії, що призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (набрав чинності 11.10.2017 року), з 01 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %, розмір пенсії позивача перерахований з 01 жовтня 2017 року із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Стосовно позовної вимоги про зарахування до страхового стажу пільгову вислугу років за період з 20.10.1989 року по 23.08.1990 року суд виходить з наступного.

Вислуга років обчислюється відповідно до ст.ст. 17, 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» лише для визначення права на пенсію за вислугу років відповідно до цього Закону, зокрема, стаття 17-1 передбачає обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при цьому Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Приписи Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», постанови Ради Міністрів СРСР від 10.11.1982 року № 986 «Про затвердження Положення про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років» передбачають пільгове обчислення вислуги років виключно для визначення права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Постанова Ради Міністрів СРСР від 21.05.1984 року №482, на підставі якої видано наказ військової частини 38151 від 20 жовтня 1989 року №245, втратила чинність частково.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 06.04.1988 року №445 «Про службу військовослужбовців Міністерства оборони СРСР, Комітету державної безпеки СРСР і Міністерства внутрішніх справ СРСР в місцевостях СРСР з важкими і несприятливими кліматичними умовами і в радянських військах, які тимчасово знаходяться за кордоном», затверджено перелік постанов, які втратили чинність у тому числі і пункти 1,2,3 постанови від 21.05.1984 року №482, та затверджено Перелік місцевостей СРСР з важкими кліматичними умовами, де для осіб офіцерського складу встановлені строки безперервної служби 3 роки, 5 і 10 років. З часу набрання чинності постановою від 06.04.1988 року №445 умови обрахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років встановлені пунктом 3 цієї постанови:

«Засчитывать лицам офицерского состава, прапорщикам, мичманам и военнослужащим сверхсрочной служби в вислугу лет, дающую право на пенсию, один месяц служби за полтора месяца, если им не установлены более льготные условия исчисления вислуги лет, время служби:

а) в районах Крайнего Севера и приравненных к ним местностям;

б) в местностях СССР с тяжелыми климатическими условиями…»

Відповідно до переліку місцевостей СРСР с важкими кліматичними умовами для осіб офіцерського складу встановлені строки безперервної служби 3 роки, 5 і 10 років та перелічені райони Читинської області та місто Борзя віднесено до місцевостей з важкими кліматичними умовами, а не до районів Крайньої Півночі, однак місто Чита в перелік не включено.

Згідно з пунктом 3 Положення про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та їх сімей, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1982 року №986, встановлено, що відповідно до цього положення призначаються пенсії за вислугу років, по інвалідності та по втраті годувальника. Пільги щодо обчислення одного місяця служби у Читинській області за півтора передбачені, як зазначено у пункті 54 цього Положення в редакції постанови від 06.04.1988 року №445.

Таким чином, аналізуючи перелічені приписи законодавства, суд вважає, що пільгове обчислення вислуги років застосовується для призначення пенсії за вислугу років, тоді як Читинська область є місцевістю з важкими кліматичними умовами.

Водночас, пенсія за віком призначається згідно приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а частина 3 статті 24 цього Закону передбачає, що страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згаданим Законом передбачено пільгове обчислення страхового стажу лише для осіб, які працювали у районах Крайньої Півночі, перелік яких затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 03 січня 1983 року №12 зі змінами, місто Чита не є районом Крайньої Півночі, або районом прирівняним до районів Крайньої Півночі.

Зважаючи на викладене, у відповідача не було правових підстав для зарахування часу проходження військової служби у місті Чита до стахового стажу позивача ОСОБА_1 у пільговому обчислення.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя