Справа № 9901/521/18
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 квітня 2018 року

Київ

справа №9901/521/18

адміністративне провадження №П/9901/521/18

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А. розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання неправомірною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

17 квітня 2018 року ОСОБА_2 далі - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Верховного Суду з позовною заявою до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, ВРП), в якій просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність Вищої ради правосуддя, яка не вжила заходів для належної перевірки викладених фактів та обставин ознак дисциплінарного проступку суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5.;

- зобов'язати Вищу раду правосуддя відкрити дисциплінарне провадження стосовно суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5.;

- визнати протиправною бездіяльність Вищої ради правосуддя, яка виявилася у ненаданні повної, належної відповіді на запит позивача від 31.12.2015 року;

- зобов'язати Вищу раду правосуддя протягом 15 днів надати відповідно до законодавства належну обґрунтовану відповідь на всі вимоги запиту позивача від 31.12.2015 року;

- визнати ухвалу Вищої ради правосуддя від 16.02.2018 року нечинною повністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернення до суду з даним позовом обумовлено його незгодою з діями відповідача шляхом винесення 16 лютого 2018 року ухвали про залишення без розгляду його дисциплінарної скарги стосовно дій колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5. під час розгляду його справи № 215/6060/15-а за позовом ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії.

Вважає, що не розглянувши скаргу по суті, та не дослідивши обставини, які були підставою для звернення з цією скаргою, Вища рада правосуддя істотно порушує його процесуальне право на захист від порушень з боку суддів. До того ж відповідач не надав окремим листом роз'яснення позивачу щодо процедури оскарження рішення ВРП, яким залишено скаргу без розгляду, з посиланням на норми законодавства.

Позивач додатково зазначив, що на виконання вимог ст. 33 Закону України «Про інформацію» станом на день звернення з позовом відповідь на його запит (скаргу) від 31.12.2015 року відповідачем не надано.

Тобто з аналізу заявлених позовних вимог вбачається, що позивач фактично оскаржує бездіяльність Вищої ради правосуддя під час розгляду його скарги від 31.12.2015 року, за результатами розгляду якої відповідачем 16 лютого 2018 року прийнята ухвала про залишення його дисциплінарної скарги без розгляду та повернення скаржнику.

З приводу викладеного суд зазначає.

Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви, окрім іншого з'ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо:

1) позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

2) у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі;

3) настала смерть фізичної особи чи припинено юридичну особу, яка не є суб'єктом владних повноважень, які звернулися із позовною заявою або до яких пред'явлено позовну заяву, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

4) у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ознайомившись з позовною заявою вважаю, що у відкритті провадження в даній адміністративній справі слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 22 КАС України, Верховному Суду як суду першої інстанції, окрім іншого, підсудні справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя.

Порядок дисциплінарного провадження щодо судді врегульований Законом України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402), зокрема частиною першою статті 107 визначено, що право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) має будь-яка особа. Громадяни здійснюють зазначене право особисто або через адвоката, юридичні особи - через адвоката, органи державної влади та органи місцевого самоврядування - через своїх керівників або представників.

Згідно зі статтею 108 Закону № 1402-VIII, дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя в порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя», з урахуванням вимог цього Закону.

Відповідно до статті 42 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон від 21.12.2016 року № 1798-VIII) дисциплінарне провадження розпочинається за скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарна скарга), поданою відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», або за ініціативою Дисциплінарної палати чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом.

Як вставлено суддею з матеріалів, що приєднані позивачем до позовної заяви, ОСОБА_2 реалізував передбачене цим законом право, шляхом звернення зі скаргою (щодо дисциплінарного проступку суддів під час розгляду справи за його позовом) від 31.12.2015 року до Вищої кваліфікаційної комісії суддів, яка направила скаргу до Вищої ради правосуддя для розгляду.

Щодо процедури розгляду скарги суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 42 Закону від 21.12.2016 року № 1798-VIII визначено, що дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя.

Відповідно до частини третьої статті 42 Закону від 21.12.2016 №1798-VIII дисциплінарне провадження включає: попереднє вивчення та перевірку дисциплінарної скарги; відкриття дисциплінарної справи; розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 43 Закону від 21.12.2016 №1798-VIII встановлено, що член Дисциплінарної палати, визначений для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (доповідач): вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону та наявність підстав для залишення без розгляду дисциплінарної скарги чи відмови у відкритті дисциплінарної справи; за наявності підстав, визначених пунктами 1 - 5 частини першої статті 44 цього Закону, - повертає дисциплінарну скаргу заявнику.

Окрім цього, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 44 Закону № 1798-VIII дисциплінарна скарга залишається без розгляду та повертається скаржнику, якщо вона не містить відомостей про ознаки дисциплінарного проступку судді.

За змістом частини четвертої статті 44 Закону від 21.12.2016 року №1798-VIII рішення про повернення дисциплінарної скарги має бути вмотивованим та оскарженню не підлягає.

Тобто постановлення відповідачем ухвали про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги скаржнику, у розумінні дії спеціальної норми Закону, не підлягає оскарженню, та не може бути самостійним предметом адміністративного позову.

За такого правового врегулювання, та з огляду на матеріали позовної заяви суд дійшов висновку, що така ухвала та діяльність органів Вищої ради правосуддя щодо її постановлення не підлягають оскарженню в судах.

Частиною третьою статті 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Оскаржуване позивачем рішення прийнято у зв'язку з розглядом його дисциплінарної скарги, не створює для останнього жодних юридичних прав та/чи обов'язків, оскільки своє конституційне право на оскарження дій суддів позивач реалізував повністю, звернувшись із дисциплінарною скаргою.

Наслідки розгляду скарги (залишення без розгляду та повернення) особисто для позивача не встановлюють, не змінюють та не припиняють жодних прав та обов'язків, внаслідок чого відсутній об'єкт судового захисту.

До того ж, позивач в позові висловлює незгоду з начебто ненаданням відповідачем відповіді на його звернення від 31 грудня 2015 року. Проте суд зазначає, що 31 грудня 2015 року позивач звернувся саме з дисциплінарною скаргою щодо суддів, а ні з окремим зверненням, яке потребує додаткової відповіді в рамках Закону України «Про звернення громадян».

Тобто усі його вимоги обмежені підставами, процедурою та наслідками дисциплінарного провадження.

Як спосіб поновлення порушеного права, позивач обрав зобов'язання Вищої ради правосуддя відкрити дисциплінарне провадження щодо суддів. Однак цей спосіб є похідним і нерозривно пов'язаним із правомірністю рішення Вищої ради правосуддя, яке не підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

З врахуванням обставин, які стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, та з врахуванням правового регулювання цих правовідносин суд вважає, що у відкритті провадження у справі за цим позовом слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтею 22, 170, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання неправомірною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами не пізніше наступного дня після її постановлення.

Копію позовної заяви залишити в суді.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала Верховного суду набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Великої Палати Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її прийняття.

Суддя І.А. Васильєва