Справа № 800/262/17
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

19 квітня 2018 року

Київ

справа № 800/262/17

адміністративне провадження № П/9901/404/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Хохуляка В.В., суддів: Васильєвої І.А., Пасічник С.С., Ханової Р.Ф., Юрченко В.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Лисенко О.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Белінської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу № 800/262/17 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

І. ПОЗОВНІ ВИМОГИ

06.06.2017 до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) до Вищої ради правосуддя (вул.Студентська, 12 а, м.Київ, 04050), далі - ВРП, Рада про визнання незаконним та скасування рішення від 30.05.2017 № 1326/0/15-17 про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Дніпровського районного суду м.Києва за вчинення істотного дисциплінарного проступку.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА

Позивач вважає, що рішення ВРП від 30.05.2017 є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 наводить наступні аргументи.

Позивач був суддею суду першої інстанції і дисциплінарні провадження відносно нього могла порушити та розглянути лише Вища кваліфікаційна комісія суддів України (далі - ВККС). Таким чином, відкриття дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_3 відбулося не на підставі закону та в межах повноважень, оскільки за загальною процедурою, визначеною Законом України "Про судоустрій і статус суддів", відкриття та розгляд дисциплінарних справ стосовно суддів судів першої інстанції відносилося виключно до компетенції ВККС.

Закон України "Про відновлення довіри до судової влади в Україні" прийнятий не на основі Конституції України, оскільки підписаний особою, яка не набула повноважень на його підписання, не відповідає вимогам законності та верховенства права, а тому не може бути застосований до позивача.

Відповідно до чинного законодавства України Вища рада юстиції (далі - ВРЮ), як орган, який вирішує питання про відповідальність судді за порушення ним присяги, не наділена законом повноваженнями оцінювати законність судового рішення та перевіряти його правовий зміст, дисциплінарна відповідальність суддів не повинна поширюватись на їх зміст. Таким чином, має місце виключно оцінка дискреційних повноважень судді, оцінка судового рішення та правозастосування, що порушує норми національного і міжнародного права.

Друга Дисциплінарна палата кваліфікуючи дії позивача як істотний дисциплінарний проступок у своєму рішенні не вказала, яким чином ці висновки в сукупності або кожен із них окремо свідчать про вчинення позивачем дій, які є складом поняття порушення присяги судді. ВРП застосувала до ОСОБА_3 дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення за діяння, які не могли тягти за собою звільнення з посади станом на 19.02.2014. Відсутність у рішенні висновку про форму вини судді під час здійснення судочинства робить неможливим притягнення судді до відповідальності.

Конституція України та Закон України "Про прокуратуру" не передбачають повноважень прокуратури щодо перевірки суддів, дисциплінарним органом допущено до розгляду заяву, яка подана поза межами повноважень і всупереч вимогам законодавства, що викликає сумнів щодо об'єктивності та неупередженості при проведенні перевірки позивача.

Норми Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у різних редакціях містили строки застосування дисциплінарних стягнень, тому, на думку позивача, не має підстав стверджувати про необхідність застосування зворотної дії закону в часі, оскільки Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" не містить норм щодо пом'якшення відповідальності у формі встановлення строків застосування дисциплінарних стягнень.

Відповідач у письмових запереченнях проти позову, просить відмовити в його задоволенні повністю, зазначаючи наступне.

Законом України "Про Вищу раду юстиції" встановлено, що питання про звільнення судді з підстав передбачених пунктами 4-6 частини п'ятої статті 126 Конституції України Вища рада юстиції розглядає після надання Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, іншого суб'єкта у випадках, визначених законом, відповідно до висновку або за власною ініціативою. Розгляд заяв (скарг) Вищою радою юстиції (тепер ВРП) був прямо передбачений Законом України "Про відновлення довіри до судової влади в Україні".

Частиною другою статті 57 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" визначено підстави для оскарження та скасування рішення про звільнення суддів з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, такі підстави є вичерпними.

Відповідач стверджує, що оскаржуване рішення прийнято повноважним складом ВРП та підписано всіма членами Ради, які приймали участь у нього ухваленні, мотиви прийняття такого рішення в ньому зазначено. На думку відповідача, доказів про наявність підстав про визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення позивачем не наведено.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, просив суд відмовити з підстав, викладених у відзиві.

ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 01.09.2017 відкрито провадження у справі № 800/262/17 за позовом ОСОБА_3 до ВРП про визнання незаконним та скасування рішення, судове засідання призначено на 19.09.2017, яке в подальшому відкладено на 18.10.2017.

Ухвалою суду від 18.10.2017 задоволено заяву представника відповідача про відвід судді Цвіркуна Ю.І.

Згідно протоколу автоматичної заміни складу колегії суддів суддю Цвіркуна Ю.І. замінено суддею Приходько І.В.

Ухвалою від 30.10.2017 попереднє судове засідання призначено на 21.11.2017.

21.11.2017 суд своєю ухвалою продовжив строк розгляду справи, а також закінчив підготовче провадження і призначив справу до розгляду у судовому засіданні на 19.12.2017.

Керуючись підпунктом 7 пункту 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 03.01.2018 справа № 800/262/17 за позовом ОСОБА_3 до ВРП про визнання незаконним та скасування рішення передана до Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2018 на підставі пункту 3 частини першої статті 266 КАС України, підпунктів 5, 8 пункту 1 розділу VII Перехідних положень КАС України матеріали справи передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

25.01.2017 справу зареєстровано Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду та визначено Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою судді-доповідачу Хохуляку В.В.

Верховний Суд ухвалою від 30.01.2018 матеріали адміністративної справи прийняв до провадження та призначив судове засідання на 01.03.2018.

Ухвалою від 01.03.2018 суд визнав заяви представника позивача про відвід суддів Хохуляка В.В., Васильєвої І.А., Пасічник С.С., Ханової Р.Ф., Юрченко В.П. необґрунтованими, зупинив провадження у справі, заяви про відвід передав на розгляд суддів, які не входять до складу суду, що розглядає справу.

Ухвалою Верхового Суду від 28.03.2018 поновлено провадження у справі № 800/262/17 за позовом ОСОБА_3 до ВРП про визнання незаконним та скасування рішення, судове засідання призначено на 05.04.2018, в подальшому оголошено перерву до 19.04.2018.

19.04.2018 у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, розглянувши справу за участю представників сторін, судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_3 Указом Президента України від 17.06.2008 № 553/2008 призначений на посаду судді Дніпровського районного суду м.Києва строком на п'ять років. Постановою Верховної Ради України від 16.05.2013 № 249-VII обраний суддею цього суду безстроково.

Заступником Генерального прокурора Бачуном О.В. 08.12.2014 до Тимчасової спеціальної комісії з перевірки суддів судів загальної юрисдикції (далі - ТСК з перевірки суддів) подано заяву про проведення спеціальної перевірки щодо судді ОСОБА_3

У заяві зазначалося, що суддя ОСОБА_3 ухвалами Дніпровського районного суду м.Києва від 19.02.2014 у справах № 755/5453/14-к, № 755/5454/14-к обрав запобіжний захід у вигляді тримання під вартою осіб - учасників масових акцій протесту в період із 21.11.2013 до набрання чинності Законом України "Про відновлення довіри до судової влади в Україні", у зв'язку з їхньою участю у таких акціях. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 згаданого Закону суддя повинен пройти перевірку.

Листом секретаря ТСК з перевірки суддів від 29.02.2016 заява заступника Генерального прокурора України стосовно проведення спеціальної перевірки судді Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_3 та пов'язані з її розглядом матеріали направлені до ВРЮ для розгляду за загальною процедурою, оскільки ТСК з перевірки суддів не встигла прийняти рішення щодо заяви до закінчення своїх повноважень.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу матеріалу між членами ВРЮ від 14.04.2016 згадану заяву передано члену ВРЮ Малашенковій Т.М. для проведення перевірки. За результатами перевірки член ВРЮ висновком від 03.06.2016 запропонувала відкрити дисциплінарну справу стосовно судді ОСОБА_3

Дисциплінарна секція ВРЮ на засіданні 14.06.2016 дійшла висновку про наявність підстав для відкриття дисциплінарної справи стосовно судді ОСОБА_3

Ухвалою ВРЮ від 14.07.2016 відкрито дисциплінарну справу стосовно судді Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_3

12.01.2017 ВРЮ прийнято рішення про реорганізацію ВРЮ у ВРП, набуття членами ВРЮ статусу членів ВРП та здійснення повноважень членів ВРП.

Рішенням ВРП від 02.02.2017 утворено Дисциплінарні палати та затверджено їх персональний склад. Розгляд дисциплінарної справи, відкритої стосовно судді ОСОБА_3, продовжено Другою дисциплінарною палатою ВРП.

Друга Дисциплінарна палата ВРП прийняла рішення від 20.02.2017 про притягнення судді ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади.

Рішення другої Дисциплінарної палати ВРП про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді ОСОБА_3 оскаржено останнім до ВРП.

ВРП своїм рішенням від 25.04.2017 залишила без змін рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 20.02.2017 про притягнення судді ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності.

15.05.2017 до ВРП надійшло подання Другої дисциплінарної палати ВРП про звільнення судді ОСОБА_3 з посади на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Протоколом автоматизованого розподілу матеріалу від 15.05.2017 члена ВРП Олійник А.С. визначено доповідачем у даній справі. За результатами перевірки відомостей, викладених у поданні доповідач-член ВРП дійшла висновку про наявність підстав для звільнення судді ОСОБА_3 з посади судді.

30.05.2017 ВРП прийняла рішення № 1326/0/15-17, яким вирішила звільнити ОСОБА_3 з посади судді Дніпровського районного суду м.Києва за вчинення істотного дисциплінарного проступку на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо прийнятого ВРП рішення про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Дніпровського районного суду м.Києва за вчинення істотного дисциплінарного проступку.

IV. ОЦІНКА СУДУ

З урахуванням доводів і заперечення сторін, для вирішення спору слід з'ясувати правомірність дій ВРП в частині процедури винесення спірного рішення, а також обґрунтованості прийнятого рішення.

Правовідносини, які склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законами України "Про статус суддів" № 2862-XII від 15.12.1992 (чинного з 15.12.1992 по 01.01.2012), "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-IV від 07.09.2010, "Про Вищу раду правосуддя" № 1798-VIII від 21.12.2016, "Про відновлення довіри до судової влади в Україні" № 1188-VII від 08.04.2014, "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VII від 02.06.2016.

Згідно частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду, як суду першої інстанції, підсудні справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя.

Згідно статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість судді гарантується Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів".

Питання про звільнення судді з підстав, передбачених пунктами 4-6 частини п'ятої статті 126 Конституції України (порушення суддею вимог щодо несумісності, порушення суддею присяги, набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього), Вища рада юстиції розглядає після надання Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, іншого суб'єкта у випадках, визначених законом, відповідного висновку або за власною ініціативою.

Відповідно до частин 1, 2 статті 112 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України "Про Вищу раду правосуддя".

Пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України визначено підстави для звільнення судді, зокрема, звільнення за вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Законом № 2453-IV (в редакції, чинній на момент відкриття дисциплінарної справи), визначались підстави та порядок застосування до судді дисциплінарної відповідальності.

Законом України "Про відновлення довіри до судової влади в Україні" визначено правові та організаційні засади проведення спеціальної перевірки суддів судів загальної юрисдикції. Для реалізації цього Закону утворена Тимчасова спеціальна комісія з перевірки суддів загальних судів (далі - ТСК з перевірки суддів).

Позивач обґрунтовуючи адміністративний позов посилається на виключний перелік повноважень прокуратури, де не передбачено право посадових осіб прокуратури з власної ініціативи звертатись до відповідних органів (в даному випадку ТСК з перевірки суддів) з метою перевірки діяльності суддів.

Як вбачається з матеріалів справи суддя ОСОБА_3 ухвалами від 19.02.2014 обрав запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо осіб - учасників масових акцій протесту в період із 21.11.2013 до набрання чинності Законом України "Про відновлення довіри до судової влади в Україні".

Суд зазначає, згідно частини другої статті 2 Закону України "Про відновлення довіри до судової влади в Україні" заяви про проведення перевірки індивідуально визначеного судді (суддів) згідно із статтею 3 цього Закону подаються юридичними або фізичними особами у письмовій формі до Тимчасової спеціальної комісії з перевірки суддів судів загальної юрисдикції.

Згідно частини третьої статті 3 Закону України "Про відновлення довіри до судової влади в Україні" суддя суду загальної юрисдикції підлягає перевірці у разі прийняття ним одноособово або у колегії суддів таких рішень про обрання запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, залишення їх без змін, продовження строку тримання під вартою, обвинувальних вироків щодо осіб, які були учасниками масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом, у зв'язку з їх участю у таких акціях.

Відповідно до частини п'ятої статті 2 Закону України "Про відновлення довіри до судової влади в Україні" заяви, щодо яких ТСК з перевірки суддів не встигла прийняти рішення до закінчення своїх повноважень передаються до Вищої ради юстиції для продовження їх розгляду за загальною процедурою.

Згідно пункту 33 Розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VII заяви, які передані ТСК з перевірки суддів Вищій раді юстиції відповідно до частини п'ятої статті 2 Закону України "Про відновлення довіри до судової влади в Україні", дисциплінарні органи правосуддя розглядають у порядку та строки, встановлені законом для здійснення дисциплінарного провадження.

Підпунктом 1 пункту 16№ розділу XV "Перехідні положення" Конституції України встановлено - до утворення Вищої ради правосуддя її повноваження здійснює Вища рада юстиції. До обрання (призначення) членів Вищої ради правосуддя цей орган діє у складі членів Вищої ради юстиції.

Відповідно до пунктів 4 розділу ІІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 1798-VIII Вищу раду юстиції реорганізовано і створено Вищу раду правосуддя. У відповідності до абзацу 2 пункту 18 розділу ІІІ цього Закону, скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора у дисциплінарних справах, не розглянуті Вищою радою юстиції до набрання чинності Законом №1402-VIII, розглядаються Вищою радою правосуддя.

У відповідності до абзацу другого пункту 19 розділу ІІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 1798-VIII рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про направлення рекомендації до Вищої ради юстиції для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді з посади, прийняті до набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, Вища рада правосуддя розглядає в порядку, встановленому главою 6 розділу II цього Закону. За результатом розгляду Вища рада правосуддя може прийняти рішення про звільнення судді з посади на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

На підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України (у редакції Закону України від 02.06.2016 №1401-VIII) - підставою для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Згідно із частинами першою та третьою статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя.

Питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов'язку підтвердити законність джерела походження майна), Вища рада правосуддя розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.

Заслухавши доповідача-члена ВРП Малашенкову Т.М., врахувавши надані суддею та його представником усні й письмові пояснення Друга Дисциплінарна палата ВРП прийняла рішення від 20.02.2017 про притягнення судді ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади.

Відповідно до положень статті 56 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" рішення Дисциплінарної палати може бути оскаржено, правом такого оскарження і скористався позивач.

Аргументи для обґрунтування адміністративного позову містяться в основі скарги позивача до ВРП на рішення про притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності та були предметом дослідження. ВРП викладено позицію у формі рішення від 25.04.2017 про залишення без змін рішення Другої дисциплінарної палати ВРП від 20.02.2017 про притягнення судді Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності.

У відповідності до абзацу 5 пункту 12.39 Глави 12 Регламенту ВРП, затвердженого її рішенням від 24.01.2017 № 52/0/15-17 (далі - Регламент), рішення про застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади передається для розгляду до Ради.

Відповідно до приписів частини третьої статті 56 Закону № 1798-VIII суддя, стосовно якого розглядається питання про звільнення, повідомляється про засідання Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному цим Законом. Неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи, на засідання ВРП суддя ОСОБА_3 не з'явився, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просив ухвалити рішення про відмову у притягненні судді Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності.

Заслухавши доповідача-члена ВРП, пояснення представника судді ОСОБА_3, дослідивши матеріали дисциплінарної справи ВРП прийняла рішення від 30.05.2017 № 1326/0/15-17, яким вирішила звільнити ОСОБА_3 з посади судді Дніпровського районного суду м.Києва за вчинення істотного дисциплінарного проступку на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, результати голосування членів ВРП: "за" - 17, "проти" - 0, "не брали участь в голосуванні" - 0.

Мотивами прийняття такого рішення стали встановлені Другою дисциплінарною палатою ВРП факти порушення суддею норм кримінального процесуального закону, що призвели до негативних наслідків, які фактично виявились у порушенні завдань кримінального судочинства та прав ОСОБА_13 і ОСОБА_14, зокрема основоположного права на свободу.

Суддя ОСОБА_3, постановляючи ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_13 і ОСОБА_14 не забезпечив дотримання приписів Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не виконав покладених на нього професійних обов'язків, не забезпечив у межах своїх повноважень дотримання принципів самостійності судів і неупередженості суддів, конституційних засад судочинства.

Положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у поєднанні з положеннями Кодексу суддівської етики та роз'яснень до нього, затверджених рішенням Ради суддів України від 04.02.2016 № 1, а також Бангалорських принципів від 19.05.2006 (схвалені резолюцією Економічної і соціальної Ради ООН від 27.07.2007 № 2006/23) встановлюють, суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи в сукупності із наведеними положеннями законодавства України, Суд приходить до висновку про дотримання ВРП регламентованої процедури розгляду подання Другої дисциплінарної палати ВРП щодо звільнення позивача із посади судді.

Зокрема, подання члена Другої Дисциплінарної палати розподілено на члена Вищої ради юстиції, який набувши повноважень члена Вищої ради правосуддя та здійснивши перевірку обставин дисциплінарного провадження по суті, прийняв висновок про обґрунтованість обставин для звільнення позивача з посади судді з підстав вказаних у поданні, що було покладено в основу доповіді на засіданні ВРП та прийнятого нею рішення.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, суд вважає за необхідне зазначити, що повноваження відповідача стосовно ухвалення рішення щодо звільнення судді з посади є дискреційними та виключною компетенцією його, як уповноваженого органу, постійно діючого у вітчизняній системі судоустрою.

Із положень Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 (надалі також "Рекомендація R (80)2") - під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді заступників Міністрів).

При цьому рішення приймається за внутрішнім переконанням кожного члена ВРП, на яку покладений обов'язок формування в Україні якісного суддівського корпусу з професійних кадрів високого рівня кваліфікації з урахуванням їхніх особистих та моральних якостей, необхідних для здійснення правосуддя.

Отже, жоден інший суб'єкт чи орган, в тому числі і суд, не може здійснювати втручання у здійснення суб'єктом владних повноважень своєї компетенції, зокрема, компетенції ВРП щодо призначення судді, звільнення судді.

При цьому, у відповідності до частини другої статті 57 Закону №1798-VIII рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні;

3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.

Дослідивши зміст, оскаржуваного позивачем рішення ВРП, Суд зазначає, що обумовлених підстав, які передбачені частиною другою статті 57 Закону №1798-VIII не має, оскільки прийнято та підписано повноваженим складом Ради, де визначені законом підстави звільнення судді та наведено мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

Щодо інших аргументів заявника, що зазначені в позові, то вони стосуються його незгоди із висновками Другої Дисциплінарної палати ВРП, зазначеними в рішенні - які вже перевірені Вищою радою правосуддя з дотриманням процедури і порядку його прийняття та містяться в рішенні ВРП від 25.04.2017 про залишення без змін рішення Другої дисциплінарної палати ВРП від 20.02.2017, правом на оскарження якого у відповідності до частини другої статті 52 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" позивач не скористався.

Судом відхиляються як необґрунтовані посилання позивача на невідповідність Закону України "Про відновлення довіри до судової влади в Україні" вимогам законності та верховенства права, як такого, що підписаний особою, яка не набула повноважень на його підписання.

Дане адміністративне провадження відкрито з підстав оскарження позивачем рішення ВРП - суб'єкта владних повноважень щодо оскарження його рішень (індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Встановлення законності нормативно-правового акту (у даному випадку - закону) в порядку розгляду даної адміністративної справи є абсолютно неприйнятним.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (частина перша статті 5 КАС України).

Згідно пункту першого частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, дослідивши матеріали справи, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Керуючись статтями 245, 246, 262, 266 КАС України, підпунктом 5 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 23.04.2018.

-------------------------

-------------------------

-------------------------

-------------------------

-------------------------

В.В. Хохуляк

І.А. Васильєва

С.С. Пасічник

Р.Ф. Ханова

В.П. Юрченко Судді Верховного Суду