Справа № 336/6605/17
Суддя: Галущенко Ю. А.
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,з участю секретаря судового засідання Брагіної І.В.,адвоката ОСОБА_1,розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

ОСОБА_2 до посадової особи поліцейського роти № 2 батальйону № 3 УПП у Запорізькій області ДПП ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

За участю представника позивача адвоката ОСОБА_1С.(ордер на надання правової допомоги серія ЗП № 64454 від 19.04.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

20.11.2017 року ОСОБА_2поштою звернувся до суду з адміністративним позовом,в якому зазначає, що 11.11.2017 р.посадовою особою поліцейським роти № 2 батальйону № 3 УПП у Запорізькій області ДПП ОСОБА_3відносно нього була винесена постанова серії ЕАА № 207213 про притягнення до адміністративної відповідальності ч.2 ст.122 КпАП України за порушення вимог п.9.2»б» Правил дорожнього руху та накладено штраф в розмірі 425 гр.

За змістом оскаржуваної постанови,позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те,що він під час руху керованого ним транспортного засобу,на перехресті вул.Заводської та вул.Лермонтова в м.Запоріжжі,не ввімкнув відповідний сигнал покажчика світлофору відповідного напрямку,чим порушив вимоги п.9.2»б» ПДР.

Посилаючись на те, що Правил дорожнього руху він не порушував, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, проте відповідач всупереч вимогам закону безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності,докази винуватості відсутні,за текстом постанови він не ввімкнув показчик світлофора,до якого не має відношення,просить суд визнати дії поліцейського роти № 2 батальйону № 3 УПП у Запорізькій області ДПП ОСОБА_3неправомірними,постанову про притягнення до адміністративної відповідальності скасувати.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав та просив позов задовольнити.Пояснив,що 11.11.2017 р.ОСОБА_2дійсно керував автомобілем НОМЕР_1,здійснював рух по головній дорозі вул.Заводської в напрямку вул.Лермонтова в м.Запоріжжі,на нерегульованому перехресті цих вулиць,де встановлено дорожній знак 2.3 «Головна дорога»,не вмикав сигналу покажчика повороту,оскільки продовжував рух по головній дорозі.Позаду автомобіля позивача рухався автомобіль поліції,який його зупинив,поліцейський ОСОБА_3повідомив позивача про причину зупинки,а саме про те,що позивач під час руху автомобіля виконав поворот з вул.Заводської на вул.Лермонтова без ввімкнення сигналу повороту,що є порушенням п.9.2»б» ПДР,з чим позивач не згоден,оскільки,рухаючись по головній дорозі,яка змінювала напрямок вправо,продовжував рух у цьому ж напрямку.Вважає,що постанова винесена неправомірно,в діях ОСОБА_2відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України, просить позов задовольнити.

Відповідач посадова особа поліцейський роти № 2 батальйону № 3 УПП у Запорізькій області ДПП ОСОБА_3М.в судове засідання не з*явився,надав відзив на позов,в якому проти позову заперечував.

Зазначив,що 11.11.2017 р.під час несення служби на патрульному автомобілі в екіпажі,на перехресті вул.Заводської та вул.Лермонтова в м.Запоріжжі був виявлений автомобіль НОМЕР_1,водій якого,керуючи транспортним засобом,не ввімкнув потрібний показник повороту,чим порушив вимоги п.9.2»б» Правил дорожнього руху.Після зупинки та пояснення її причин,відносно водія цього транспортного засобу ОСОБА_2була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,зафіксоване не в автоматичному режимі,серії ЕАА № 207213 від 11.11.2017 р.,роз*яснено його права.Обставини,на які вказує позивач,не виключають подію інкримінованого йому правопорушення та склад такого правопорушення у його діях.Посилаючись на те,що оскаржувана постанова винесена правомірно,на законних підставах та скасуванню не підлягає,просить відмовити у позові у повному обсязі.

Вивчивши обставини справи, вислухавши пояснення представника позивача та враховуючи заперечення відповідача, дослідивши наявні у справі докази в сукупності,суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Як випливає із змісту ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а в силу ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.11.2017 р.інспектором роти № 2 батальйону № № УПП в м. Запоріжжі ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_3винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №207213, згідно з якою 11.11.2017 року о 21:28 в м.Запоріжжі водій ОСОБА_2,керуючи автомобілем НОМЕР_1 на перехресті вул.Заводської та вул.Лермонтова в м.Запоріжжі,не ввімкнув світловий показчик повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2 «б» Правил дорожнього руху України.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення ,які мають ознаки злочину»,залежно від ступеня їх суспільної небезпеки(рішення у справі «Лутц проти Німеччини»,»Отцюрк проти Німеччини»,»Девеєр проти Бельгії»,»Адольф проти Австрії» та інші),отже,адміністративне обвинувачення має бути доведено державою ,в особі уповноважених на те посадових осіб,а тому особа,яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов*язана доводити свою невинуватість.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Як вбачається з візуальної інформації з відеозапису під час оформлення адміністративного матеріалу, відеокамера була закріплена у службовому транспортному засобі, що відповідає вимогам ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Таким чином, відеофіксація правопорушення з відеокамери, закріпленої у службовому транспортному засобі поліції,є належним доказом.

Згідно з ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п.9.2 «б» Правил дорожнього руху України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку:

а) перед початком руху і зупинкою;

б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Сигнали покажчиками повороту обов*язково повинні подаватися завчасно та незалежно від місця виконання маневру,наявності інших учасників дорожнього руху,не подаються попереджувальні сигнали під час руху без зміни займаної смуги руху на кривих в плані дільниці дороги.

Початок руху та зміна його напрямку регулюються розділом 10 Правил дорожнього руху,де визначено,що під перестроюванням розуміється зміна в процесі руху положення транспортного засобу в межах поперечного профілю проїзної частини,пов*язана із зміною смуги руху,а будь-яка зміна напрямку руху є маневром,пов*язаним хоча б з незначною зміною напрямку руху відносно продольної вісі проїзної частини.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено поняття перехрестя - це місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

В розділі 33 Правил дорожнього руху України зазначено, що знаком пріоритету є дорожній знак 2.3 «Головна дорога», який надає право першочергового проїзду нерегульованих перехресть.

З пояснень представника позивача в судовому засіданні та відеозапису судом встановлена схема організації дорожнього руху автошляхів ,а саме, що по вул.Заводській на перехресті з вул.Лермонтова встановлений знак 2.3 «Головна дорога»,позивач, проїжджаючи дане перехрестя ,мав декілька варіантів для подальшого руху, тому здійснюючи маневри та повертаючи в потрібну сторону, позивач зобов'язаний показати свій напрям іншим учасникам дорожнього руху світловим покажчиком повороту відповідного напрямку,а наявність вказаного вище дорожнього знаку лише дає йому перевагу у русі перед транспортними засобами,що рухаються по другорядним дорогам,не звільняючи при цьому від обов*язку виконання п.9.2.»б» ПДР.

Зазначене підтверджується і при огляді відеозапису,з якого вбачається, що позивачем на спірній ділянці дороги було здійснено зміну напрямку руху з прямолінійного вправо, де водій ОСОБА_2не ввімкнув покажчик повороту відповідного напрямку руху (праворуч),де застосовуються правила проїзду перехрестя, а у разі зміни напрямку руху на перехресті, відповідно до п. 9.2.б ПДР України, водій повинен подавати сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Крім того, зміна напрямку руху головної дороги не позбавляє учасників дорожнього руху обов*язків виконувати вимоги п. 9.2.б ПДР України на перехрестях.

На підставі зазначеного, суд вважає, що за результатами розгляду справи об'єктивно, повно та всебічно досліджені обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи,порушення ПДР,яке інкримінується ОСОБА_2,об*активно підтверджено доказами,які нічим не спростовані,тому оскаржувана постанова є законною та скасуванню не підлягає.

Доводи адвоката про те,що у тексті постанови при викладені обставин правопорушення зазначено про те,що ОСОБА_2не було завчасно ввімкнено потрібний показчик світлофору відповідного напрямку,тому постанова є незаконно,наповнені лише формальним змістом,оскільки у тексті постанови чітко зазначено пункт ПДР,порушення якого ставиться ОСОБА_2за провину,зміст порушення для нього був очевидним та зрозумілим,описка у тексті постанови не виключає самого порушення та відповідальності водія за його вчинення.

Доводи позивача про незаконність дій відповідача також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Згідно ст.35 Закону України « Про національну поліцію», поліцейський має право зупинити транспортний засіб,якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Таке положення ПДР забезпечує можливість виконання працівниками поліції покладених на них обов*язків регулювання дорожнього руху , здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (п. 11 ч. 1 ст. 23 ЗУ Про Національну поліцію).

Фактичні обставини адміністративного правопорушення,передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП,викладені у постанові відносно ОСОБА_2, при розгляді справи в суді знайшли своє підтвердження достатніми допустимими та належними доказами,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення у практиці Європейського Суду з прав людини,зокрема,у справі «Коробов проти України».

У відповідності до вимог ст. 268 КпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням тощо. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є достатні дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд на підставі ст.2 КАС України перевірив чи діяв відповідач на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, на підставі та у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України з використанням цих повноважень з метою, з якою вони надані, обґрунтовано, неупереджено, добросовісно, розсудливо з дотриманням принципу рівності перед законом, протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, що вищенаведені вимоги закону відповідачем,який безпосередньо складав оскаржувану постанову,були дотримані,відповідач діяв у межах наданих йому повноважень,з прийняття рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення передбаченого законом виду та розміру.

Відтак,підстав для визнання дій відповідача незаконними судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7,9,251,280,283 КУпАП, Правилами дорожнього руху України п.1.3,п.9.2»б», ст.ст.2,9,11,69,71,285,296 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до посадової особи поліцейського роти № 2 батальйону № 3 УПП у Запорізькій області ДПП ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення-відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення,у разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови-в той самий строк з дня складання повного тексту постанови.

Суддя Ю.А. Галущенко