Справа № 331/3861/15-а (2-а/331/72/15)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 квітня 2018 рокусправа № 331/3861/15-а (2-а/331/72/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Кругового О.О.

судді: Прокопчук Т.С. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 24 червня 2015 року (суддя суду першої інстанції ОСОБА_2М.), прийняту у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя о 12 годині 41 хвилині, у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя та визнання відмови незаконною та зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

03 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив визнати відмову управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя щодо повернення утриманих сум податків з його щомісячного довічного утримання як судді у відставці від 29.05.2015 року; зобовязати управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя повернути йому незаконно утриману з його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці суму податків за період з липня 2014 року по червень включно 2015 року в розмірі 20127.02 грн., зобовязати управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя, починаючи з липня 2015 року припинити стягнення податків з його щомісячного утримання судді у відставці.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що зміна законодавчих норм не може звужувати обсяг прав особи, тому підстави для стягнення з довічного утримання судді у відставці грошових сум у вигляді податків відсутні в силу закону.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмолено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2015 року було зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі за конституційним поданням Верховного Суду України до Конституційного Суду України щодо відповідності (конституційності) положень підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України положенням статей 8, 21, частини третьої статті 22, статей 46, 126 Конституції України.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2018 року поновлено провадження у справі №331/3861/15-а (2а/331/72/15).

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, з урахуванням часткового закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З метою зясування підстав відрахувань коштів з грошового утримання судді у відставці позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Запоріжжя із вимогою пояснити підстави відрахувань, припинити відрахування та повернути кошти.

На звернення позивача управління Пенсійний фонд України в Жовтневому районі м. Запоріжжя листом за № 49/с-9 від 13.05.2015 року повідомило, що ЗУ « Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166- VІІ, яким були внесені зміни до ст.. 167, а також додано п. 164.2.19 до Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ, а також ЗУ « Про внесення змін до Податкового кодексу України, та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VІІІ були внесені зміни до доданого п 164.2.19 Податкового кодексу України. На підставі цих законів та змін до них Управління пенсійного фонду України в період з 01.07.2014 року по 31.05.2015 року провело утримання з щомісячного довічного грошового утримання позивача коштів на загальну суму 17712,55 грн, а саме: - в період з липня 2014 року по травень 2015 року була утримана сума відрахування 15% ПДФО у розмірі 15362,62 грн.; - в період з липня 2014 року по травень 2015 року включно була утримана сума відрахування 20% ПДФО у розмірі 1506,12 грн.; - в період з лютого по травень включно 2015 року була утримана сума відрахування податку у вигляді військового збору -1,5% у розмірі 843,76 грн.

Не погодившись із зазначеними діями відповідача ОСОБА_1 оскаржив їх до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відраховуючи з грошового утримання судді у відставці податки діяв у відповідності до вимог Закону, який передбачає здійснення таких утримань з пенсійний та інших виплат управліннями ПФУ з 01.01.2015 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками сдуу першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Податкового кодексу України, податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п.9.1 ст.9 Податкового кодексу України, до загальнодержавних податків належать зокрема податки на доходи фізичних осіб.

Положеннями п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до ч.1 ст.163 ст.163 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014р. №1166-VII, внесено зміни до Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI, а саме додано п. 164.2.19, згідно якого до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує 10000 (десять тисяч) гривень на місяць, - у частині такого перевищення.

Ст. 167 Податкового кодексу України (із змінами, внесеними згідно Закону України від 27.03.2014р. №1166-VII) визначено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у звязку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата) та ставка податку 17 відсотків для сум, що перевищують 10 (десять) мінімальних заробітних плат.

Відповідно до п. 1 розділу IV Прикінцевих положень Закону України від 27.03.2014р. №1166-VII зазначені зміни набрали чинності з 01 липня 2014 року.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014р. №71-VІІІ, який відповідно до п. 1 розділу ІІ Прикінцевих положень набирає чинності з 01 січня 2015 року, внесено зміни до п. 164.2.19 Податкового кодексу України, згідно яких до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення.

Положеннями ст.164 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що до загального місячного оподаткованого доходу фізичної особи-резидента також відносяться суми пенсій за умови якщо їх розмір перевищує три мінімальні заробітні плати.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» встановлено у 2014 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 1218 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» № 80 від 28.12.2014 встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 грн.

Отже, у відповідності до зазначених приписів Податкового кодексу України, базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб з липня 2014 року та у 2015 році є суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, сума яких перевищує 3654 грн. на місяць.

Також, за змістом п. 161 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір ставка якого становить 1,5% від доходів, визначених статтею 163 цього Кодексу.

Відповідно п.п. 163.1. п. 163.1 ст.163 ПК України, об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Як вбачається з довідки про розмір грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 щомісячна сума грошового утримання позивача у період з липня 2014 року по грудень 2014 року становила суму понад 10 000 грн., відтак управлінням було правомірно застосовано приписи податкового законодавства в частині оподаткування суми коштів довічного утримання, що становлять залишок понад 10 000 грн..

В той же час, з 01 січня 2015 року довічне грошове утримання позивача було оподатковано із урахуванням змін податкового законодавства, саме оподатковано довічне утримання позивача із застосування ставки ПДФ у залежності від суми утримання. Також, відповідачем утримано з ОСОБА_1С військовий податок у розмірі 1.5 % як того вимагає чинне податкове законодавства. Розрахунки наведено в довідці від 13.05.3015 року (а.с.10).

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновкам суду першої інстанції що відповідно до приписів чинного на час спірних відносин ПК України, пенсія позивача була обєктом оподаткування податком на доходи та військовий збір.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституція та Закони України, які належним чином доведені до відома громадян, мають обовязковий характер та підлягають виконанню на всій території України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Слід зазначити, що станом на час виникнення спірних відносин, положення ЗУ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014р. №1166-VII , якими було внесено зміни до статті 164 ПК України нечинними у встановленому законом порядку не визначалась, а рішення про визнання їх такими, що не відповідає Конституції Конституційним судом не приймалося, тому відповідач як орган державної влади зобовязаний був виконувати вимоги ст. 164 ПК України.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції враховує те, що Рішенням Конституційного Суду України №1р/2018 від 27 лютого 2018 року у справі за конституційним поданням 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності ) положень абзаців тринадцятого, чотирнадцятого пункту 32 розділу І Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (справа про оподаткування пенсій і щомісячного грошового утримання) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1р/2018 від 27 лютого 2018 року положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визнане неконституційним та втрачає свою чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Тобто, положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визнано неконституційним та втрачає свою силу з 27 лютого 2018 року на майбутнє.

Отже, до прийняття Конституційним Судом України вказаного Рішення, зокрема станом на час виникнення спірних відносин, положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України підлягали застосуванню, а з 27 лютого 2018 року вказані положення застосуватись для умов оподаткування довічної грошової допомоги судді у відставці не можуть.

Між тим, невідповідність приписів Закону Конституції України як такого, може свідчити про порушення прав та інтересів особи на отримання очікуваного прибутку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 56 Конституції України гарантовано право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, у тому числі, і доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Крім того, зазначені виплати, які були передбачені статтею 136 Закону України Про судоустрій і статус суддів, є майном у розумінні змісту статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суб'єктом відшкодування завданої шкоди є держава і шкода відшкодовується за рахунок державного бюджету. Статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Колегія суддів зазначає, що в разі якщо на думку позивача оподаткуванням його пенсії за період з липня 2014 року на підставі п. 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, приписи якого визнано неконституційними, протиправно порушено його права на отримання очікуваних доходів, він не позбавлений права звернутись до суду з позовом про відшкодування коштів.

Щодо заяви позивача, яка надійшла до суду 13.04.2018 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, 13.04.2018 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про уточнення п. 3 прохальної частини апеляційної скарги, якою позивач фактично уточнює вимоги адміністративного позову шляхом їх збільшення.

Між тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що ст. 47 КАС України передбачено право особи на зміну предмету або підстав позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше пяти днів до першого судового засідання суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Отже, чинним процесуальним законодавством не передбачена можливість збільшення позовних вимог шляхом уточнення апеляційної скарги на стадії розгляду справи судом апеляційної інстанції, відтак подана позивачем 13.04.2018 року заява не підлягає задоволенню.

Стосовно доводів позивача про те, що під час розгляду судом першої інстанції даної справи протиправно не було враховано ч. 3 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, суд апеляційної інстанції зазначає, що введення Державою податків та зборів не може безумовно розцінюватись як звуження існуючих прав і свобод. Більш того, як вбачається з рішення Конституційного суду рішення №1р/2018 від 27 лютого 2018 року приписи п. 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України було визнано неконституційними з підстав того, що вказана норма є дискримінаційною за майновою ознакою, а встановлення Верховною Радою України у законодавстві оподаткування пенсій та зміни суми, з якої починається таке оподаткування, суперечить таким елементам конституційного принципу верховенства права, як правова визначеність, правова передбачуваність, правові очікування та справедливість, в свою чергу порушень ч. 3 ст. 22 Конституції України Конституційним судом встановлено не було.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції в достатньому обсязі зясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у звязку з чим, підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.308,ст. 310, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 24 червня 2015 року у справі №2а/331/72/15 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верхового Суду протягом тридцяти днів.

Постанова в повному обсязі складена 23 квітня 2018 року.

Головуючий суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: А.В. Шлай