Справа № 826/6812/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 квітня 2018 року № 826/6812/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Вєкуа Н.Г., суддів: Костенко Д.А., Шрамко Ю.Т., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства освіти і науки України
про зобов'язання вчинити дії ,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства освіти і науки України про зобов'язання Міністерства освіти і науки України нарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) та сплачувати стипендію та компенсацію дорожніх витрат до місця навчання та у зворотному напрямку, починаючи з 01.10.2016 року до закінчення навчання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що приймала участь в конкурсі на безкоштовне навчання у Польщі 2016 року та була рекомендована на безкоштовне навчання у Республіці Польща. На момент звернення до суду являється студенткою першого курсу Люблінського університету Марії Кюрі-Складовської. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Угоди про співробітництво між Міністерством освіти і науки України та Міністром національної освіти Республіки Польща від 02.07.2001 року сторона, що направляє, забезпечує: виплату стипендій; компенсацію дорожніх витрат до місця призначення в країні Сторони, що приймає, та у зворотному напрямку.

Позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача проти позову заперечував, з підстав викладених в письмових запереченнях, які долучено до матеріалі справи. Зазначив, що відповідно до пункту 1 "Порядку призначення і виплати стипендій", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 №882, визначено, що дія цього Порядку поширюється на осіб, які навчаються у навчальних закладах та наукових установах за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, у навчальних закладах, що перебувають у власності Автономної Республіки Крим, та комунальних навчальних закладах за рахунок коштів відповідних бюджетів, у тому числі студентів денної форми навчання вищих навчальних закладів I-IV рівня акредитації, крім осіб, які навчаються за освітньо-професійними програмами підготовки магістрів державного управління. Таким чином позивач не відноситься до зазначеної категорії осіб. Також зауважив, що узгодження сторонами розміру стипендії та компенсації транспортних витрат не передбачено Угодою про співробітництво між Міністерством освіти і науки України та Міністром національної освіти Республіки Польща від 02.07.2001 року.

Представники сторін у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

З огляду на зазначене, відповідно до частини першої статті 41 та частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України повне фіксування судового засідання 05.07.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось та суд ухвалив продовжити розгляд в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонам документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №630 (надалі - Положення №630), Міністерство освіти і науки України (МОН) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МОН є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов'язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Як встановлено судом, 03 серпня 2016 року Міністерстом освіти і науки України було опубліковано оголошення про конкурс наступного змісту : «Відповідно до Статті 2 чинної Угоди про співробітництво між Міністерством освіти і науки України та Міністром національної освіти Республіка Польща польська сторона готова прийняти 2 українських громадян на безкоштовне навчання (без виплати стипендій) до вищих навчальних закладів Республіки Польща на ступінь магістра (повний цикл навчання - 5 років) на 2016/2017 академічний рік. Звертаємо увагу, що всі витрати (проживання, харчування та ін.), пов'язані з перебуванням у Польщі, покриваються за рахунок учасника…» https://mon.gov.ua/ua/news/usi-novivni-povidomlennya-2016-08-04-ukrayinski-gromadyani-mozhut-pretenduvati-na-bezko-2.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була рекомендована на безкоштовне навчання у Республіці Польща та момент звернення до суду являється студенткою першого курсу Люблінського університету Мірії Кюрі- Складовської.

Позивач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 4 Угоди про співробітництво між Міністерством освіти і науки України та Міністром національної освіти Республіки Польща від 02.07.2001 року сторона, що направляє, забезпечує: виплату стипендій;компенсацію дорожніх витрат до місця призначення в країні Сторони, що приймає, та у зворотному напрямку. У зв'язку з зазначеним, позивач має право на стипендію та компенсацію дорожніх витрат до місця навчання та у зворотному напрямку, починаючи з 01.10.2016 року до закінчення навчання за рахунок відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонам, суд виходить з наступного.

Прийом на навчання до ВЕЗ Польщі проводится у відповідності до міжнародних угод і програм допомоги, запропонованих деяким країнам від польського уряду. Особи, які клопочуться про навчання в Польщі без оплати за навчання та без стипендії повинні звернутися до польських дипломатичних і консульських представництв. Іноземний громадянин не платить за навчання, але також не отримує стипендії польського уряду. Самостійно покриває свої витрати на проживання в Польщі.

Відповідно до ст. 2 Угоди про співробітництво між Міністерством освіти і науки України та Міністром національної освіти Республіки Польща укладеної 02.07.2001 року сторони направлятимуть щорічно до вищих навчальних закладів зокрема до 2-х осіб на навчання на ступінь магістра.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст 4 Угоди сторона, яка приймає, забезпечує:

безкоштовне навчання; необхідне медичне обслуговування в разі раптового

захворювання та нещасного випадку (окрім хронічних захворювань і протезування); можливість платного проживання у студентському гуртожитку; можливість платного користування послугами студентської їдальні. Сторона, що направляє, забезпечує: виплату стипендій; компенсацію дорожніх витрат до місця призначення в країні Сторони, що приймає, та у зворотному напрямку.

Проте, як було встановлено судом узгодження сторонами розміру стипендії та компенсації транспортних умов не передбачено Угодою, а тому такі виплати не відбуваються.

При цьому, представником відповідача було зауважено, що компенсація витрат за вищезазначеною угодою не відбувалась і в попередні роки, так як не було узгодження таких компенсацій.

Водночас, Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 року № 882 затверджено Порядок призначення і виплати стипендій за рахунок коштів відповідних бюджетів (далі - Порядок), який згідно п. 1 ст.1 поширюється на студентів денної форми навчання вищих навчальних закладів I - IV рівня акредитації, крім осіб, які навчаються за освітньо-професійними програмами підготовки магістрів державного управління .

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не відноситься до зазначеної категорії осіб, а отже підстави виплати стипендії відсутні.

Разом з тим, згідно із статтею 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до Законів України "Про державний бюджет України на 2016 рік" та "Про державний бюджет України на 2017 рік"виплата стипендій особам, які навчаються за міжнародними угодами не передбачена.

Також, суд наголошує, що в оголошені опублікованому 03.08.2016 року було чітко зазначено про умови перебування (навчання) учасника, а саме наголошено на наступному :«Звертаємо увагу, що всі витрати (проживання, харчування та ін.), пов'язані з перебуванням у Польщі, покриваються за рахунок учасника…».

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані до матеріалів справи докази, а також наведене вище у сукупності свідчить, що відповдачем не було допущено порушень вимог чинного законодавства .

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Н.Г. Вєкуа

Судді Д.А. Костенко

Ю.Т. Шрамко