Справа № 520/15097/17     
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2018-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2018 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Свида Л.І. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення в Київському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дій Управління соціального захисту населення в Київському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2017 році в розмірі, меншому, ніж передбачено ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зобовязання відповідача нарахувати та виплатити інваліду війни другої групи - ОСОБА_1 разову грошову допомогу у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплаченої суми.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2017 року позовна заява ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Київському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, передана за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до свого провадження та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 21 березня 2018 року суд ухвалив проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, перше судове засідання призначено на 05 квітня 2018 року о 12 годині 00 хв.

Протокольною ухвалою суду від 05.04.2018 року замінено відповідача по справі з Управління соціального захисту населення в Київському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на належного Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради.

Позивач в судове засідання зявився, просив розглядати справу в письмовому провадженні. Позов обґрунтований позивачем тим, що він є інвалідом війни 2 групи та має право на пільги, встановлені ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто, має щорічно до 5 травня отримувати разову грошову допомогу в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком 10496 грн. (1312 x 8), однак відповідачем у 2017 року йому сплачено лише 3100 грн., а в нарахуванні та виплаті щорічної допомоги в розмірі 7396 грн. відмовлено. Такі дії позивач вважає протиправними та просить зобовязати відповідача нарахувати та виплатити разову грошову допомогу у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплаченої суми.

Представник відповідача в судове засідання зявився, просив розглядати справу в письмовому провадженні. З відзиву на позовну заяву (аркуші справи 26-33) вбачається, що відповідач позов не визнає, оскільки позивачем порушений строк звернення до суду, крім того, щорічна разова грошова допомога до 5 травня 2017 року у розмірі 3100 грн. нарахована позивачу відповідно до постанови КМУ № 223 від 05 квітня 2017 року «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік». В 2017 році у Департаменту не було правових підстав для нарахування щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни ІІ групи до 5 травня у розмірах інших, ніж встановлено Урядом.

Згідно з ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладені приписи КАС України суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши позовну заяву та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1, є інвалідом війни 2 групи, що підтверджується посвідченням серії Є № 013656 та має право на пільги встановлені ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (аркуш справи 6).

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він як інвалід війни 2 групи, повинен отримати до 5 травня 2017 річну разову грошову допомогу у розмірі 10496 грн. (1312 x 8), проте відповідачем йому сплачено лише 3100 грн.

У серпні 2017 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення в Київському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про нарахування та виплату йому невиплаченої частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік.

Листом №71-71/0 від 15.08.2017 року Управління соціального захисту населення в Київському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради відмовило ОСОБА_1 у перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік з підстав призначення та виплати йому разової грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік відповідно до чинного законодавства, зокрема, Бюджетного кодексу України та постанови КМУ №223 від 05.04.2017 року «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (аркуші справи 7-8).

Позивач не погодився з такими діями Управління соціального захисту населення в Київському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2017 року в розмірі, меншому, ніж передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19, ст. 46 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про соціальний захист ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно із ч. 2 ст. 95, п. 3 ст. 116 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Кабінет Міністрів України забезпечує проведення, зокрема, політики у сфері соціального захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набрав чинності 01 січня 2015 року, розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України» доповнено пунктом 26, яким передбачено, зокрема, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

При цьому, наведені положення Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», не були визнані неконституційними та є чинними.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року № 223 «Про деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», установлено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад, які перераховують кошти через відділення зв'язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), зокрема, інвалідам війни II групи - 3100 гривень.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Конституційний Суд України в рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 визначив, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Отже, Кабінет Міністрів України уповноважений на підставі конкретних положень закону, прийнятого Верховною Радою України, та з метою забезпечення проведення політики у сфері соціального захисту, визначати розміри соціальних виплат. Відповідні акти Кабінету Міністрів України згідно ст. 117 Конституції України є обов`язковими для виконання.

Таким чином, наведені вище норми матеріального права дають підстави для висновку, що у 2017 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня позивачу як інваліду війни 2-ї групи, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», повинна здійснюватися в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Управління соціального захисту населення в Київському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради при здійсненні виплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня 2017 року як інваліду війни 2-ї групи в розмірі 3100,00 грн., діяло правомірно в межах Закону та здійснило виплату цієї допомоги у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, а тому вимоги позивача є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що для визначення розміру разової грошової допомоги інваліду війни 2 групи необхідно застосовувати не постанову Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», а частину п'яту статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка, в силу рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 з 22 травня 2008 року відновила редакцію: «щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком», оскільки положення Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України та постанова Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2017 року № 223, яка прийнята на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України, не визнані Конституційним Судом України неконституційними, отже вони підлягали застосуванню при визначенні суми допомоги до 5 травня у 2017 році.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.02.2018 року Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №711/5280/17.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З врахуванням викладених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1.

Щодо тверджень відповідача в відзиві на позовну заяву про пропущення позивачем строку звернення до суду суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з цим позовом 08.12.2017 року, а дізнався про порушення своїх прав після отримання відповіді від 15.08.2017 року вих. №71-71/0, а тому строк звернення до суду з цим позовом позивач не пропустив.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані, не відповідають вимогам законодавств та не підлягають задоволенню повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (вул. Вавилова, 60 А, м. Одеса, 65122) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (вул. Л.Толстого, 7, м. Одеса, 65023) про визнання протиправними дій відповідача щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2017 році в розмірі, меншому, ніж передбачено ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зобовязання відповідача нарахувати та виплатити інваліду війни другої групи - ОСОБА_1 разову грошову допомогу у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплаченої суми відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 295 КАС України, учасник справи, якому повний текст рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Апеляційна скарга подається відповідно до п. 15.5 ч. 1 розділу VІІ Перехідних положень КАС України учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.І. Свида

.