Справа № 826/19877/16
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання Харитонова Х.Б., за участі представника позивача Конюхова Є.А., представника відповідача Борозни М.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2017 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелвінс Прайм" до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

19.12.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Мелвінс Прайм» (ТОВ «Мелвінс Прайм») звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 06.12.2016 № та №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки відповідача щодо не реальності здійснення господарських операцій позивача з контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший бізнес-центр» є хибними та спростовуються наданими позивачем первинними документами, які відповідають вимогам чинного законодавства.

Постановою Окружним адміністративним судом міста Києва 27.12.2017 р. позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а надані позивачем документи спростовують необґрунтовані висновки податкового органу.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2017 р. як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що взаємовідносини позивача із зазначеним контрагентом не мали реального характеру, оскільки згідно податкової інформації та протоколу допиту свідка ОСОБА_4 в межах кримінальної справи, вказана особа пояснила, що не має відношення до створення, реєстрації та фінансово-господарської діяльності вказаного підприємства. Крім того, апелянт наголосив, що у спірного контрагента відсутні необхідні умови для здійснення господарської діяльності, що свідчить про відсутність факту реального здійснення господарських операцій.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що первинні документи складені відповідно до вимог чинного законодавства, отже підтверджують реальність здійснення господарської операції між позивачем та його контрагентом.

В судовому засідання представник апелянта підтримав аргумент апеляційної скарги, представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, підтримавши відзив на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Мелвінс Прайд» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства під час проведення фінансово-господарських операцій з ТОВ «Перший бізнес-центр» за період діяльності з 01.09.2015 по 30.09.2015р. за результатами якої складено акт №193/26-15-14-07-02-10/38921814 від 22.11.2016р. (т.1 а.с. 14).

В акті зазначено про встановлені порушення з боку позивача, зокрема, ТОВ «Мелвінс Прайм» занизило дохід на суму 290236 грн. у зв'язку з тим, що до складу доходів, відображених у податковій декларації не включено вартість безоплатно отриманих дров порізаних від третіх осіб; ТОВ «Мелвінс Прайм» безпідставно віднесено до складу «Інші операційні витрати» рядок 2180 Звіту про фінансові результати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, суми 11397690 (а.с. 25) грн. по взаємовідносинах з ТОВ «Перший бізнес-центр», в результаті чого занижено фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності за 2015 рік на 241863 грн.; грошові кошти в сумі 290235,83 грн. за своєю суттю є безповоротною фінансовою допомогою, яку ТОВ «Мелвінс Прайм» надало ТОВ «Перший бізнес-центр», відповідно названа сума повинна бути віднесена до складу «Інших витрат» рядок 2270 Звіту про фінансові результати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 2015 рік; ТОВ «Мелвінс Прайм» безпідставно включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за вересень 2015 року суму 48373 грн. на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Перший бізнес-центр», що призвело до завищення податкового кредиту.

Внаслідок вказаного, в акті перевірки зроблені висновки про порушення позивачем підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2015 рік на загальну суму 43533 грн. та про порушення пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до державного бюджету за вересень 2015 року в загальній сумі 48373 грн.

На підставі вказаного акту відповідачем 06.12.2015 р. були прийняті податкові повідомлення - рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток за основним платежем у сумі 43533,00 грн. та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем у сумі 48373,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 12093,25 грн. (т.1 а.с.35, 37).

Вищенаведені обставини підтверджені належними та допустимими доказами, і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1.1. ст.1 Податкового кодексу України даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок проведення перевірок визначений статтями 75-86 Податкового кодексу України.

Платники податку на додану вартість, об'єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначені розділом 5 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6. цієї статті встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» від 16 липня 1999 року N 996-XIV (надалі за текстом Закон № 996) метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 Закону № 996 документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинним документом.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 996 первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій є підставою для бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1. статті 134 ПК України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та ТОВ «Перший бізнес-центр» уклали договір купівлі-продажу №0209-15 від 02.09.2015 щодо товару - дрова порізані в кількості 841 м.куб. за ціною 287,59 грн. (без ПДВ) за 1 м.куб. загальна вартість товару - 290235,83 грн. (т.1 а.с.54).

Позивач на підтвердження здійснення реальності здійснення господарської операції за вказаним договором надав наступні документи: договори оренди приміщень в смт. Гостомель та с. Горенка, документи щодо придбання котлів твердопаливних марки «Колві А200», «Woody», «КСВ-20 ВК 21-М2», «Колві 700А», «R100», «ПП-500», документи про дотримання норм витрат пального, акти списання, «розрахунки забруднюючих речовин в атмосферне повітря при експлуатації котельні складського комплексу в с. Горенка та смт. Гостомель», видаткові накладні, журнали-ордерів та відомостей по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» та 203 «Паливо» (т.1 а.с.103-230).

З огляду на надані позивачем документи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Правильним є висновок суду першої інстанції щодо відсутності у позивача товарно-транспортних накладних на підтвердження перевезення товару придбаного у ТОВ «Перший бізнес-центр», оскільки товарно-транспортні накладні є обов'язковими для застосування відправниками та одержувачами вантажів, позаяк слугують підставою для проведення розрахунків за договором перевезення, отже у даному судовому спорі не оцінюється правомірність формування позивачем даних податкового обліку за операцією з перевезення товару.

Колегія суддів при прийнятті рішення у даній справі приймає до уваги позицію Верховного суду висловлену у постанові суду у справі № К/9901/6704/18 (804/4940/14) від 06.02.2018, зокрема, що наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу. В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі платника у зв'язку з його господарською діяльністю.

Отже, аналізуючи надані позивачем первинні документи колегія суддів вважає, що позивач на підтвердження здійснення господарської операції надав необхідні документи, в тому числі, необхідність придбання і використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності.

З приводу доводу апелянта про прийняття до уваги правової позиції Верховного Суду, висловлену в ухвалі від 23.01.2018р. при розгляді справи № 826/7047/13-а щодо наявності у податкового органу інформації отриману в межах кримінального провадження, зокрема, протоколу допиту свідка, колегія суддів зазначає наступне.

27.03.2018р. Верховним Судом при розгляді справи № 816/809/17 висловлену правову позицію щодо прийняття судами до уваги при розгляді справ наявної у податкового органу інформації, яка була отримана ними в межах кримінального провадження, зокрема касаційною інстанцією зазначено, що відповідно до ч.4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинено воно цією особою.

Отже, представник відповідач в судовому засіданні підтвердив факт відсутності обвинувального вироку відносно посадових осіб контрагента ТОВ «Перший бізнес-центр».

Крім того, зі змісту акту перевірки вбачається, що відповідач при складанні акту перевірки аналізує протокол допиту свідка ОСОБА_4 (т.1 а.с.20), при тому відповідно до матеріалів справи директором ТОВ «Перший бізнес-центр» є інша особа ОСОБА_5

Внаслідок вказаного, в акті перевірки зроблені висновки про порушення позивачем підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2015 рік на загальну суму 43533 грн. та про порушення пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до державного бюджету за вересень 2015 року в загальній сумі 48373 грн.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми закону та встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, що операції позивача з контрагентом здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Згідно з частиною 2 статті 74 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, обставини встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом, апелянтом не спростовано, внаслідок чого, всі наведені апелянтом доводи не заслуговують уваги, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що при постановлені даного рішення також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Повний текст постанови виготовлено 23.04.2018 р.

Керуючись статтями 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2017 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2017 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелвінс Прайм" до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

М.І. Кобаль