Справа № 804/1733/18
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2018 року Справа № 804/1733/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "НІБАС" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про изнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-
05.03.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю агрофірма «НІБАС» (далі - ТОВ АФ «НІБАС», позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржуване рішення є протиправним, оскільки відсутні підстави стверджувати про наявність податкового боргу, всі необхідні податки та збори підприємством було сплачено, своєчасність чи несвоєчасність сплати податкових зобовязань повинна бути встановлена внаслідок проведення перевірки, Податковий кодекс України не містить повноважень податкового органу на скасування реєстрації платником єдиного податку четвертої групи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Представник позивача в судовому засідання підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, письмового відзиву на позовну заяву до суду не надав.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що ТОВ АФ «НІБАС» є сільськогосподарським підприємством та платником фіксованого сільськогосподарського податку більше ніж 6 років, а останні два попередні роки платником єдиного податку IV групи. Позивач перебуває на обліку в Західно-донбаській ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
09.11.2017 позивачем було подано податкову декларацію з рентної плати за ІІІ квартал 2017 року, де в розрахунку до неї було зазначено коригуючий коефіцієнт 0,7.
29.11.2017 позивачем було сплачено податкові зобовязання за цією декларацією.
22.12.2017 позивачем було подано уточнюючу декларацію з рентної плати за ІІІ квартал 2017 року, де коригуючий коефіцієнт було зазначено як - 1,0. В даній декларації, позивачем було самостійно донараховано основне зобовязання та штраф і пеню на загальну суму 951,50 грн.
Рентний платіж за уточненою декларацією від 22.12.2017 був сплачений позивачем, згідно з платіжними дорученнями від 22.12.2017 за №2647 та №2648, в місцевий бюджет Петропавлівської сільської ради і на її казначейський рахунок.
В платіжних дорученнях, в якості призначення платежу зазначено: «доплата по уточнюючій декларації за користування надрами за 2017 рік» та «штрафні санкції за користування надрами за 2017 рік».
24.01.2018 позивачу стало відомо, що було змінено казначейський субрахунок для сплати рентних платежів після чого позивач відразу додатково сплатив 951,50 грн. вже на новий рахунок.
19.02.2018 для підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи у 2018 році, позивач подав податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи.
02.03.2018 позивач звернувся до Західно-Донбаської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області з проханням надати підтвердження перебування у 2018 році платником єдиного податку IV групи.
Цього ж дня позивачем було отримано рішення видане відповідачем про скасування реєстрації платником єдиного податку четвертої групи з 01.01.2018 від 02.03.2018 за №9929/10/04/-36-12-29.
Не погодившись із цим рішенням позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування цього рішення, а також зобовязання відповідача видати довідку про підтвердження реєстрації позивача платником єдиного податку четвертої групи у 2018 року.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Підпунктом 291.5-1.3 пункту 291.5-1 статті 291 Податкового кодексу України, передбачено, що не може бути платником єдиного податку четвертої групи суб'єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).
Згідно з підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України, сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають до 20 лютого поточного року: загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку); звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки; розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та митну політику; відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.
Відповідно до пункту 299.6 статті 299 Податкового кодексу України підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб'єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно:
1) невідповідність такого суб'єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу;
2) наявність у суб'єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов'язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації;
3)недотримання таким суб'єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.
Згідно з приписами пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:
1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;
2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;
3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;
4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.
Згідно до підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу, платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки:
1) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;
2) у разі перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, платниками єдиного податку першої і другої груп, які використали право на застосування інших ставок, встановлених для третьої групи, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;
3) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;
4) у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 цього Кодексу, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків;
5) у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми;
6) у разі перевищення чисельності фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено таке перевищення;
7) у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності;
8) у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів;
9) у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність.
Відповідно до абзацу 2 пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України, У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу. Такий платник податку зобовязаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення.
Згідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобовязання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Відповідно до частини 5 статті 78 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування відповідно на єдиний казначейський рахунок та рахунки, відкриті в установах банків державного сектору згідно з частиною другою цієї статті, і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
Відповідно до Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України №122 від 26.02.2002 (далі - Положення №122), єдиний казначейський рахунок (далі - ЄКР) - це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України (далі - СЕП).
Згідно із пунктом 2.1 Положення №122, Єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевого бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.
Відповідно до п. п. 2.2, 2.3, Положення №122, ЄКР, відкритий на балансі ДК України, об'єднує кошти субрахунків, що відкриті на балансі Головних управлінь ДК України. На субрахунках казначейського рахунку ведеться аналітичний облік коштів державного та місцевого бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами ДК України та регламентується законодавством.
В якості обґрунтування для прийняття оскаржуваного рішення в ньому було зазначено, що ТОВ АФ «НІБАС» станом на 01.01.2018 має податковий борг по рентній платі за користування надрами для видобування корисних копалин місцевого значення (код платежу 13030200) в розмірі 951,50 грн..
З матеріалів справи видно, що 22.12.2017 ТОВ АФ «НІБАС» подало уточнюючу декларацію з рентної плати за ІІІ квартал 2017 року, де платник податків самостійно виправляє допущену помилку та донараховує основне зобовязання по рентній платі та штраф і пеню на загальну суму 951,50 грн.
Відповідно до платіжного доручення від 22.12.2017 за №2647 та платіжного доручення від 22.12.2017 за №2648, ТОВ АФ «НІБАС», тобто в день подання уточнюючої декларації з рентної плати за ІІІ квартал 2017 р., платник подаків самостійно сплачує основне зобовязання з рентної плати та штраф і пеню на загальну суму 951,50 грн.
Відповідно до відомостей платіжного доручення №2647 та №2648 у графі отримувач коштів значиться «Місцбюджет Петропавлівська с.р.».
Відповідачем в ході судового розгляду не було надано доказів стосовно того, що грошові кошти, що були сплачені ТОВ АФ «НІБАС» платіжними дорученнями від 22.12.2017 за №2647 та №2648 було повернуто позивачу, як помилково сплачені або ж позивачу було повідомлено про їх неправильну сплату.
Таким чином суд приходить, до висновку, що навіть у випадку, якщо позивачем дійсно було допущено помилку щодо реквізитів для сплати рентного платежу, то грошові кошти за платіжними дорученнями від 22.12.2017 за №2647 та №2648 все одно було спрямовано до єдиного казначейського рахунку.
В Постанові Верховного Суду України від 16.06.2015 у справі №21-377а15 зазначається, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 ПК, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК. Крім того, на думку колегії суддів, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов'язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений вказаною нормою ПК строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 126.1 статті 126 ПК штрафних (фінансових) санкцій.
Хоча дана справа стосувалася питань зарахування коштів до державного, а не місцевого бюджету, суд вважає за можливе застосувати цей висновок до справи, що розглядається наразі, оскільки в силу положень частини 5 статті 78 Бюджетного кодексу України та Положення про єдиний казначейський рахунок кошти, перераховані, як до державного, так і до місцевого бюджету вважаються зарахованими з дня потрапляння на єдиний казначейський рахунок.
Крім того, судом встановлено, що 24.01.2018 на підставі платіжного доручення №151 позивачем було перераховано грошову суму 951,50 грн. вже на рахунок правильність якого не заперечується. Відповідно до відомостей платіжного доручення №151 у графі отримувач коштів значиться «Місцбюджет Петропавлівська с.р.». Отже, саме на момент прийняття оскаржуваного рішення, грошові кошти було сплачено в повному обсязі та без помилок.
Суд погоджується з доводами позивача з приводу того, що своєчасність чи несвоєчасність сплати податкових зобовязань повинна бути встановлена внаслідок проведення перевірки платника податків, проведеної відповідно до вимог Податкового кодексу України.
Відповідачем не було доведено в ході судового розгляду, що відповідну перевірку було проведено. Більше того, в самому оскаржуваному рішенні чітко зазначено, що така перевірки проведена на підставі інтегрованої картки платника податків, а не внаслідок проведення будь-якої перевірки.
Суд також вважає, що оскаржуване рішення містить посилання на положення законодавства, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, зокрема, на положення п.п. 1 п. 299.6 ст. 299 Податкового Кодексу України. Зазначене положення законодавства регулює питання відмови у реєстрації у субєкта господарювання в якості платника єдиного податку і не може бути застосовано до правовідносин щодо скасування реєстрації платника податків, який вже має відповідний статус.
Те саме стосується і посилань в оскаржуваному рішенні на положення п.п. 291.5-1.3 п. 291.5-1 ст. 291 Податкового кодексу України, яка встановлює юридичні факти, що свідчать про неможливість перебування у статусі платника єдиного податку четвертої групи.
Але, відповідно до абз. 2 п. 299.11 ст. 299 Податкового кодексу України, вказане є можливим саме за результатами перевірки, яка, як вже було встановлено, не проводилася.
Зазначене узгоджується із висновками, які містяться в Постанові Верховного Суду від 21.02.2018 р. по справі № 813/1465/17, де зазначається, що враховуючи те, що несплата позивачем узгодженої суми грошового зобов'язання з єдиного податку протягом двох послідовних кварталів встановлена контролюючим органом на підставі аналізу даних ІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника, а не на підставі акту перевірки, яка, в свою чергу, ним і не проводилася, і позивач заперечує проти існування відповідної заборгованості, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що відповідачем порушено умови і порядок прийняття рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.
Оскаржуване рішення не містить посилань на конкретний підпункт п. 299.11 ст. 299, яким встановлено перелік підстав для анулювання реєстрації субєкта господарювання платником єдиного податку.
Крім того, у оскаржуваному рішенні відсутні відомості, а відповідачем не надано жодних доказів їх наявності, стосовно несплати ТОВ АФ «НІБАС» грошових зобов'язань протягом двох послідовних кварталів, як це передбачено приписами п. 299.10, ст.299 Податкового кодексу України з зазначенням підстав викладених у підпункті 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу.
Суд також не вбачає законних підстав для визначення в оскаржуваному рішенні, прийнятому 02.03.2018, підстав для скасування реєстрації платника податків саме з 01.01.2018, оскільки до його прийняття позивач мав статус платника єдиного податку IV групи, який не може бути припинений раніше ніж буде прийняте відповідне рішення податкового органу.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Відповідно до частини 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено)
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 02.03.2018 за № 9929/10/04/-36-12-29 є протиправним та підлягає скасуванню.
Також позивачем заявлено позовну вимогу про зобовязання відповідача видати довідку про підтвердження реєстрації ТОВ АФ «НІБАС» платником єдиного податку четвертої групи у 2018 році, яка по суті є похідною від першої позовної вимоги щодо скасування оскаржуваного рішення. Аналогічні за змістом довідки позивач вже отримував раніше ще до прийняття оскаржуваного рішення, зокрема 16.03.2015 року.
Враховуючи те, що оскаржуваним рішенням було порушено права позивача та скасовано його статус платника єдиного податку четвертої групи і це рішення визнається протиправним судом, то суд вважає позовну вимогу щодо зобовязання відповідача видати відповідну довідку обґрунтованою та такою, що буде сприяти ефективному захисту порушених прав позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 72, 77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 27.03.2018 року.

Суддя ОСОБА_1