Справа № 823/2263/17
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/2263/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Літвіної Н.М.

суддів Федотова І.В.

Сорочка Є.О.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про: 1) визнання неправомірними дій Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Черкаській області щодо відмови в перерахуванні заробітної плати позивача та ненадання позивачу довідок про грошове забезпечення за роботу в зоні відчуження за період з 25 серпня 1986 року по 23 вересня 1986 року з додаванням до її заробітку на основній роботі додатково коштів, згідно вказаних вище норм чинного законодавства за:

- заробітну плату за роботу в зоні відчуження ЧАЕС обраховану із підвищеної до 100% тарифної ставки (посадовий оклад + оклад за спеціальне звання), з урахуванням підвищення грошового забезпечення збільшеного в два рази за виконання службових обов`язків в стані бойової готовності та в 3-кратному розміру відповідно до перебування в зоні ЧАЕС враховуючи розмір тарифної ставки понад середньомісячну заробітну плату, яка відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи;

- заробітну плату за роботу в зоні відчуження ЧАЕС обраховану із підвищеної до 25 відсотків тарифної ставки (посадового окладу);

- заробітну плату за роботу в зоні відчуження ЧАЕС обраховану враховуючи вихідні та святкові дні в подвійному розмірі;

- премію за роботу в зоні відчуження в період з 25 серпня 1986 року по 23 вересня 1986 року в розмірі 500,00 крб.;

- одноразову виплату за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення 50 мілізівертів в період з 25 серпня по 23 вересня 1986 року офіцерам органів внутрішніх справ, у розмірі трьох місячних окладів грошового утримання по посаді і спеціальному званню, що становить 645 крб.;

- добових в сумі 105,00 крб., за харчування в сумі 85,50 крб.;

2) зобов`язання Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Черкаській області здійснити перерахунок заробітної плати (грошевого забезпечення) позивача з відображенням його в документах бухгалтерського обліку за роботу (несення служби) в зонах відчуження ЧАЕС за період з 25 серпня 1986 року по 23 вересня 1986 року, нарахувати позивачу недосплачену суму коштів згідно норм чинного законодавства (Постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25 листопада 1993 року № 1006-рс, наказу МВС СРСР № 0149 від 26 травня 1986 року, постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради профспілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, лист МінПраці України від 22 листопада 1995 року № 09-3815, листами Міністерства праці України від 29 жовтня 1992 року № 09-3751 Міністерства України у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС від 29 жовтня 1992 року № 1082/ЗК та Міністерства фінансів України від 29 жовтня 1992 року № 13-412/308 та вказаними вище) та негайно видати довідки про заробітну плату (грошове забезпечення) відповідно до додатку №1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-ІV, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 та Наказу Міністерства соціальної політики України від 12 жовтня 2012 року № 644 за роботи (несення служби) в зоні відчуження ЧАЕС в період з 25 серпня 1986 року по 23 вересня 1986 року для обрахування пенсії, з урахуванням нарахованих коштів:

- заробітної плати за роботу в зоні відчуження ЧАЕС обраховану із підвищеної до 100% тарифної ставки (посадовий оклад та оклад за спеціальне звання), з урахуванням підвищення грошового забезпечення збільшеного в два рази за виконання службових обов`язків в стані бойової готовності та в 3-кратному розміру відповідно до перебування в зоні ЧАЕС враховуючи розмір тарифної ставки понад середньомісячну заробітну плату, яка відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи;

- заробітної плати за роботу в зоні відчуження ЧАЕС обраховану із підвищеної до 25 відсотків тарифної ставки (посадового окладу) ;

- заробітної плати за роботу в зоні відчуження ЧАЕС обраховану враховуючи вихідні та святкові дні в подвійному розмірі;

- премії за роботу в зоні відчуження в період з 25 серпня 1986 року по 23 вересня 1986 року в розмірі 500,00 крб.;

- одноразової виплати за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення 50 мілізівертів в період з 25 серпня 1986 року по 23 вересня 1986 року офіцерам органів внутрішніх справ, у розмірі трьох місячних окладів грошового утримання по посаді і спеціальному званню, що становить 645 крб.;

- добових в сумі 105,00 крб., за харчування в сумі 85,50 крб.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, звернулась до суду з апеляційною скаргою. У апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на здійснені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не взято до уваги при винесенні рішення той факт, що відрядженим особам оплата праці проводилась на 1 кратність менше, так як за вказаними особами, що направлялись на роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, за основним місцем роботи зберігався середній заробіток. Апелянт зазначає, що листом Міністерства соціальної політики України від 10 травня 2012 року № 1104/20/132-12 визначено, що норми КЗпП Української РСР на працівників органів внутрішніх справ не поширюються, в тому числі щодо режиму робочого часу, додаткової оплати за роботу у вихідні, святкові і неробочі дні, надурочний час і нічні години, а тому проводити будь-які перерахунки грошового забезпечення Ліквідаційної комісії УМВС в Черкаській області немає законних підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а подану відповідачем апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог скарги.

У зв`язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 4 ст. 229, п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 . Перебуваючи на посаді старшого дільничного інспектора міліції Соснівського РВВС УВС Черкаського облвиконкому в звані лейтенанта міліції, брав участь в період з 25 серпня 1986 року по 23 вересня 1986 року у ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС.

Згідно довідки від 31 травня 1992 року № 269, ОСОБА_1 в період з 25 серпня 1986 року по 23 вересня 1986 року отримав 14,18 бер дози радіаційного опромінення.

Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо видачі йому довідки про оплату праці за роботу в населених пунктах зони відчуження м. Чорнобиля.

13 грудня 2017 року відповідачем видано позивачу довідку №176 про заробітну плату для обчислення пенсії, згідно якої його заробітна плата, яка враховується при обчисленні пенсії складає 0,00484 грн.

Крім того, 19 грудня 2017 року позивачу видано довідку № 175, згідно якої заробітна плата за роботу в населених пунктах зони відчуження м. Чорнобиля позивача становить в розмірі 674,48 крб.; оплата за підвищеними посадовими окладами по зонах небезпеки за період з 25 по 31 серпня 1986 року в розмірі 99,40 крб. та за період з 01 по 23 вересня 1986 року в розмірі 337,18 крб.; заробітна плата (грошове утримання) за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, із якої визначається пенсія: - збережений середній заробіток за час перебування в населених пунктах зони відчуження м. Чорнобиля в розмірі 55,51 крб. (08/1986 тривалістю 7 днів), в розмірі 182,39 крб. (09/1986 тривалістю 23 дні); оплата праці за дні роботи (служби) в зоні відчуження в 1986-1990 роках в розмірі 99,40 крб. (08/1986 тривалістю 7 днів), в розмірі 337,18 крб. (08/1986 тривалістю 7 днів).

Також, листом від 20 грудня 2017 року №12/К-123 Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області повідомила позивача про те, що постанова ЦК КПРС від 07 травня 1986 року № 524-156 передбачає виплату особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, що виконували службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС посадового окладу та окладу за спеціальним званням у подвійному розмірі. Разом з цим, окремим категоріям учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС було запроваджено більш високу оплату праці. Згідно з розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 позивачу, як працівнику відрядженому до зони відчуження 2, виплачувалось грошове забезпечення у кратності 2 та зберігався середній заробіток по основному місцю роботи. При обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати, які не носять систематичного характеру, а тому врахувати у довідці добові немає законних підстав.

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не внесено до довідки про заробітні плату заробітну плату в трикратному розмірі, виплати за вихідні і святкові дні, премію за роботу в зоні відчуження, одноразову допомогу за отриману гранично допустиму зону опромінення.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 року Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів: розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964; постанови Ради Міністрів СРСР від 07 травня 1986 року № 524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031; постанови Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 655-195; постанови Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7 та інші.

У вказаних нормативно-правових актах йде мова про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986 - 1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Так, пунктом 1 постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» передбачались виплати військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, що виконують службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади і оклади за військовим або спеціальним званням в подвійному розмірі.

Розпорядженнями Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс «Про виділення Міненерго СРСР додаткових фондів заробітної плати» дозволено керівникам міністерств і відомств, які брали участь у ліквідації аварії, за згодою представника урядової комісії проводити у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих роботах у III, II, I зонах небезпеки у 5, 4, 3 кратному розмірах.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 № 1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 № 964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ.

Грошове забезпечення особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, що виконували службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, здійснювалося на підставі нормативно-правових актів МВС СРСР та МВС УРСР, зокрема, наказів МВС СРСР від 11 травня 1986 року № 0130, від 17 травня 1986 року № 0149, від 30 червня 1986 року № 0189 та інших.

Абзацом 1 пункту 1 наказу МВС СРСР від 17 травня 1986 року № 0149 «Про додаткові виплати особистому складу органів та внутрішніх військ МВС СРСР, які зайняті на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» на виконання зазначених розпоряджень міністру внутрішніх справ Української РСР було дозволено за погодженням з головою Урядової комісії з ліквідації аварії здійснювати у виняткових випадках оплату праці робітників, службовців, а також призваних на збори військовозобов`язаних, які зайняті на особливо важливих і відповідальних роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у ІІІ зоні небезпеки - у 5-кратному розмірі у порівнянні зі встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у 4-кратному розмірі, у І зоні - у 3-кратному розмірі.

Абзацом 2 пункту 1 цього наказу передбачалося у такому ж порядку і розмірах виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, що були зайняті на зазначених роботах у І - ІІІ зонах небезпеки, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам та мічманам - також окладів за військовим і спеціальним званням.

Надбавки за вислугу років та інші надбавки нараховувалися за основним місцем служби.

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7) надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам здійснювати оплату праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, відповідно в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, провадилась відповідно абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 (абз.4 п.п.1 п.1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207/7) у відповідних зонах небезпеки в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Таким чином, після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року № 524-156.

Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених Постановою від 07 травня 1986 року № 524-156.

Нарахування грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження військовослужбовців, рядового і начальницького складу ОВС проводилось відповідно до Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031 та листа Державного комітету УРСР з праці від 23 вересня 1986 року № 136 с «Про порядок матеріального забезпечення призваних на збори військовозобов`язаних».

Вказаними нормативно-правовими актами передбачено, що оплата фактично відпрацьованого часу (включаючи вихідні і святкові дні) у відповідних зонах небезпеки повинна проводитись виходячи із розрахункової денної тарифної ставки (посадового окладу), що враховується із тарифної ставки (посадового окладу) за даний місяць, поділеної на календарну кількість днів цього місяця.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2016 року (К/800/38136/15) та в ухвалі від 21 січня 2016 року (К/800/43268/15).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для нарахування, виплати та включення у довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження заробітної плати за роботу в зоні відчуження ЧАЕС обраховану із підвищеної до 100% тарифної ставки (посадовий оклад та оклад за спеціальне звання), з урахуванням підвищення грошового забезпечення збільшеного в два рази за виконання службових обов`язків в стані бойової готовності та в 3-кратному розміру відповідно до перебування в зоні ЧАЕС враховуючи розмір тарифної ставки понад середньомісячну заробітну плату, яка відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи; заробітної плати за роботу в зоні відчуження ЧАЕС обраховану із підвищеної до 25 відсотків тарифної ставки (посадового окладу) ; заробітної плати за роботу в зоні відчуження ЧАЕС обраховану враховуючи вихідні та святкові дні в подвійному розмірі;

Що стосується позовних вимог про нарахування, виплату та включення у довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження з 25 серпня 1986 року по 23 вересня 1986 року премії за роботу в зоні відчуження в період з 25 серпня 1986 року по 23 вересня 1986 року в розмірі 500,00 крб., одноразової виплати за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення 50 мілізівертів в період з 25 серпня 1986 року по 23 вересня 1986 року офіцерам органів внутрішніх справ, у розмірі трьох місячних окладів грошового утримання по посаді і спеціальному званню, що становить 645 крб., добових в сумі 105,00 крб., за харчування в сумі 85,50 крб., то колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Виплата премії за участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС жодними нормативно-правовими актами не передбачена і могла мати місце відповідно до прийнятих у відомстві положень з питань преміювання.

Так, виплата одноразової винагороди у розмірі до 1000 руб. проводилася за рішенням голови урядової комісії з ліквідації аварії і лише тим працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт згідно розпорядження РС СРСР № 964 рс від 17 травня 1986 року та не поширювалася на працівників органів внутрішніх справ розпоряженням РМ СРСР № 1031 рс від 23 травня 1986 року.

Не була вона передбачена і розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1006-р від 25 листопада 1993 року, яким було дозволено МВС України перерахувати грошове забезпечення співробітників апарату МВС - учасників ЛНА на ЧАЕС, віднесених до категорії 1, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, за період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

Розпорядженням РМ СРСР № 964 рс від 17 травня 1986 року було передбачено виплату особам молодшого начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ у розмірі 500 руб. лише в тому випадку, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації в у зв`язку з цим не допускається для подальшої роботи у відповідних зонах небезпеки.

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС виплата добових у розмірі 3 руб. 50 коп. дозволялася за рішенням міністерств та відомств.

Виплата грошової компенсації замість безкоштовного харчування з розрахунку 2 руб. 85 коп. за добу зазначеною постановою не передбачалась взагалі.

Таким чином, частина спірних виплат не була передбачена чинним на той час законодавством, а інші не мали обов`язкового характеру і могли здійснюватися за наявності відповідних рішень органів управління.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1 п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 229, п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, ст. ст. 134, 139, 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Федотов І.В.

Сорочко Є.О.

Повний текст постанови виготовлено 18 квітня 2018 року.