Справа № 814/2851/16
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/2851/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Танасогло Т.М.,

суддів Запорожана Д.В.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області на окрему ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головне управління Національної поліції України в Миколаївській області , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИЛА:

19.01.2018 на адресу суду першої інстанції від позивача надійшла заява про визнання протиправним рішень та бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання постанови суду від 12.12.2017 по справі № 814/2851/16 та порушення прав позивача при поновленні його на посаду. Позивач в цій заяві зазначив, що Управління постанову суду не виконало.

Окремою ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, що полягає у невиконанні постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 у справі № 814/2851/16.

Головному управлінню Національної поліції у Миколаївській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню ст.235 Кодексу законів про працю та ст. 370, 371 Кодексу адміністративного судочинства України та поновлення полковника поліції ОСОБА_2 на службі в поліції на посаді заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з 23.12.2016 року.

Встановлено строк для надання відповіді на окрему ухвалу - 15 календарних днів з дня її отримання.

Не погоджуючись з даною окремою ухвалою суду Головне управління Національної поліції в Миколаївській області подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені заяви.

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість окремої ухвали суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції встановив, що Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 року по справі № 814/2851/16 постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.05.2017 року скасовано, адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити частково, визнано протиправним та скасовано наказ № 356 о/с від 22.12.2016 Головного управління Національної поліції в Миколаївській області в частині звільнення зі служби в поліції полковника поліції ОСОБА_2 за п. 6 ч. 1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", поновлено полковника поліції ОСОБА_2 на службі в поліції на посаді заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з 23.12.2016 року, стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 23.12.2016 року по 31.05.2017 року у сумі 42963,71 грн.

Постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 року по справі № 814/2851/16 прийнята у письмовому провадженні, 13.12.2017 її копії направлено на адресу сторін (а.с. 17 т. 2), тому з 19.12.2017 дана постанова набрала законної сили, 09.01.2017 суд видав виконавчий лист.

Статтею 370 КАС України (в редакції з 15.12.2017 року) встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з частиною шостою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (окрему ухвалу).

Задовольняючи заяву позивача, суд першої інстанції виходив з того, що згідно п. ч. 1 ст. 371 КАС України (в редакції з 15.12.2017 року), негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби (у редакції до 15.12.2017 року - п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України). Отже, відповідач зобов'язаний був добровільно виконати рішення суду про поновлення позивача на посаді, оскільки це його законодавчо встановлений обов'язок, так як постанова в частині поновлення позивача на посаді підлягає негайному виконанню.

Колегія судів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною 7 ст. 235 КЗпП встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно п. ч. 1 ст. 371 КАС України (в редакції з 15.12.2017 року), негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби (у редакції до 15.12.2017 року - п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України).

Отже, з огляду на вищевикладене, відповідач зобов'язаний був добровільно виконати рішення суду про поновлення позивача на посаді, оскільки це його законодавчо встановлений обов'язок, постанова в частині поновлення позивача на посаді підлягає негайному виконанню.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за потрібне зазначити, як вбачається із матеріалів справи та апеляційної скарги, відповідач не надав ані до суду першої інстанції , ані до суду апеляційної інстанції будь-яких доказів, які б доводили виконання ним постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 року.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач зазначив, що ним до Одеського апеляційного адміністративного суду подано заяву про роз'яснення постанови від 12.12.2017 року, що на його думку згідно ст.4 ст.254 КАСУ звільняє його від обовязку щодо негайного виконання судового рішення і відповідно відсутня протиправна діяльність щодо невиконання рішення суду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ці доводи апелянта не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки як слідує із ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2018 року по справі №814/2851/16, відповідач звертався до суду із заявою про розяснення вищевказаної постанови Одеського апеляційного адміністративного суду лише в частині рішення, а саме: чи входить сума стягнення , що підлягала негайному виконанню і вже була виплачена ГУНП в Миколаївській області в сумі 42963, 71 грн.

Отже, пояснення відповідача стосовно того, що ним до Одеського апеляційного адміністративного суду подано заяву про роз'яснення постанови від 12.12.2017 року, не звільняє його від обов'язку поновити позивача на посаді на виконання постанови суду. Станом на 29.01.2018 року позивач на посаді не поновлений, постанова суду не виконана.

Колегія суддів зазначає, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 року в частині поновлення на посаді позивача не виконана, наказ про поновлення не видано до робочого місця не допущено.

За таких обставин вірними є висновки суду першої інстанції про встановлення факту затримки виконання відповідачем постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 року.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості виконати рішення суду в частині поновлення посаді з підстав його не зрозумілості, а також звернення відповідача до суду із заявою про роз'яснення судового рішення колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду, оскільки зазначені обставини не звільняють відповідача від обов'язку виконати судове рішення.

Крім того зазначені обставини свідчать про не згоду відповідача із судовим рішенням від 12.12.2017 року. Проте як вбачається, з матеріалів справи, судове рішення про поновлення позивача на посаді переглядалося в апеляційному порядку та залишено без змін, а отже у відповідача відсутні підстави для його не виконання.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «ОСОБА_4 проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Частиною 1 ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області залишити без задоволення, а окрему ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складено 17 квітня 2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_1 ОСОБА_6