Справа № 805/407/18-а
Суддя: Загацька Т. В.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 р. Справа№805/407/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В.,

при секретарі судового засідання Скрипник К.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з додатковою відповідальністю Орендне підприємство Шахта імені ОСОБА_3 Московської до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання незаконною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з додатковою відповідальністю Орендне підприємство Шахта імені ОСОБА_3 Московської звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання незаконною та скасування вимоги Головного управління Державної фіскальної служби в Донецькій області №Ю-9804-25 від 07.11.2017 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму зростання боргу (недоїмки) за жовтень 2017 року у сумі 175565,12 грн.

26.03.2018 року представник позивача через канцелярію суду надав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив суд визнати незаконною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області № Ю-9804-25 від 07.11.2017 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму зростання боргу (недоїмки) за жовтень 2017 року, що відповідає задекларованій ТДВ Орендне підприємство Шахта імені ОСОБА_3 Московської сумі єдиного внеску у вересні 2017 року у розмірі 175565,12 грн.

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем 07.11.2017 року сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-9804-25, відповідно до якої за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальну суму 10891430,57 грн.

Позивач вважає вимогу про сплату боргу (недоїмки) в частині стягнення недоїмки в розмірі 175565,12 грн. протиправною, та такою, що порушує права позивача, оскільки не відповідає вимогам пункту 9-4 розділу VIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, відповідно до яких платники єдиного внеску звільняються від виконання своїх обовязків, визначених ст.6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

З огляду на вищезазначене, вважає, що спірна вимога на суму 175565,12 грн. є незаконною та протиправною, оскільки прийнята в супереч чинному законодавству України.

Представник відповідача через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що позивач відповідно до вимог Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування є платником єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, та зобовязаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Зазначає, що згідно облікових даних з інформаційної системи органів доходів і зборів заборгованість позивача станом на 30.09.2017 року складала 10891430,57 грн., у звязку з чим було сформовано та надіслано підприємству вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-9804-25.

Вказує, що посилання позивача на п.9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування є безпідставним, оскільки підпунктом б пункту 8 статті 14-1 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 02.09.2014 року №1669 розділ VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування було доповнено п.9-3. Проте, п.1 Закону України від 02.03.2015 року № 219-VIII до розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 2464 внесено, зміни зокрема п. 9-3 в редакції Закону України № 1669 вважати п.9-4. Однак, Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесені зміни до Закону України № 1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, відповідно до якого втратив чинність п. 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 2464.

З урахуванням внесених змін, платники єдиного внеску не звільняються від своїх обовязків визначених ст. 6 Закону № 2464. Крім того, відповідач зазначає, що підставою для звільнення від обовязків визначених ст. 6 Закону № 2464 є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання. Відповідач вказує на те, що позивачем відповідна заява до контролюючого органу подана не була, сертифікат Торгово-промислової палати України реалізовано не було, що свідчить про правомірність прийняття оскаржуваної вимоги.

На підставі вищевикладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.01.2018 року відкрито провадження в адміністративній справи та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з підготовчим засіданням.

27.03.2018 року судом відкладено розгляд справи.

Ухвалою суду від 10.04.2018 року судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

18.04.2018 року у судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.04.2018 року заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позов.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, товариство з додатковою відповідальністю Орендне підприємство Шахта імені ОСОБА_3 Московської, зареєстровано в якості юридичної особи 13.10.2008 року за №0000407, згідно, ст.43 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здатний особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, є субєктом владних повноважень, згідно ст. 43 КАС України здатний особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

07.11.2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Донецькій області сформовано вимогу № Ю-9804-25 про сплату позивачем заборгованості з єдиного соціального внеску в сумі 10891430,57 грн., яка виникла станом на 31.10. 2017 року (а.с. 20).

Не погодившись з винесеною вимогою №Ю-9804-25 від 07.11.2017 року позивач звернувся зі скаргою від 17.11.2017 року №1711ю до Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду скарги позивача ОСОБА_4 фіскальною службою України прийнято рішення від 27.12.2017 року № 31641/6/99-99-11-02-02-25 Про результати розгляду, відповідно до якого скарга позивача залишена без задоволення, а оскаржувана вимога без змін (а.с. 29-30).

Судом встановлено, що позивачем було отримано сертифікат Торгово-промислової палати України від 13.10.2014 року №858 про настання обставин непереборної сили, яким засвідчені настання обставин непереборної сили з 14.04.2014 року при здійснені господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обовязкових платежів. Як вказано у сертифікаті, на момент його видачі обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити не можливо (а.с. 31-32).

Також позивачем на адресу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області та Констянтинівської ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області були направлені листи від 16.02.2018 року №16/02-01 та від 09.02.2018 року №09/02-01 відповідно «Щодо звільнення від обовязку платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» (а.с. 51,52).

Відповідно до звіту про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного соціального внеску за вересень 2017 року позивачем була визначена суми єдиного внеску,яка підлягає сплаті, у розмірі 178523,34 грн. (а.с.124-126).

Згідно до квитанції від 26.10.2017 року був сплачений єдиний соціальний внесок на допомогу по лікарняним листам у розмірі 2958,22 грн.

Суд зазначає, що відповідно до позовної заяви предметом даного позову є визнання незаконною та скасування вимоги Головного управління Державної фіскальної служби в Донецькій області №Ю-9804-25 від 07.11.2017 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в частині нарахування 175565,12 грн.

Суд зазначає, що позивач не згоден з вимогою відповідача про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 07.11.2017 року № Ю-9804-25 на суму 175565,12 грн., оскільки відповідно до положень Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції позивач звільнений від виконання обовязків, щодо сплати єдиного внеску, отже, саме ця обставина стала підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року №2464-VI (далі по тексту Закон № 2464), Законом України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 02.09.2014 року № 1669-VIІ (далі по тексту Закон № 1669).

У відповідності до п.1. ч.1. ст.4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

За приписами ч. 8, ч.12 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно ст. 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року внесені зміни до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», у відповідності до якого п.п. 8 п. 4 ст. 11 вказаного Закону виключено.

Водночас, оскільки п.п. 8 п. 4 ст. 11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" було внесено зміни до Розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24 грудня 2015 року змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не було внесено, спірні правовідносини врегульовують положення п.9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

При цьому, слід зазначити, що з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» від 02.03.2015 року № 219-VIII п. 9-3 «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено вважати п. 9-4.

Таким чином, згідно п.9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, визначені ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, 02 вересня 2014 року прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII(надалі Закон №1669), згідно до ст.1 якого період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014року. На час вирішення справи Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, тобто, період проведення АТО триває.

На виконання Закону №1669 розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 р. та від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно з додатком до якого, до зазначених населених пунктів належить, зокрема, м.Торецьк, Донецької області.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що позивач звільняється від виконання зобов'язань платника єдиного внеску, встановлених статтею 6 Закону № 2464-VІ, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті, а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Суд зазначає, що п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не скасовує обовязків платника єдиного внеску щодо сплати єдиного внеску, а надає можливість тимчасово на період проведення антитерористичної операції, не виконувати їх у встановлені строки ( своєчасно) та в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна вимога сформована відповідачем у відповідності до вимог статті 25 Закону №2464-VІ, яка визначає заходи впливу та стягнення.

За положеннями абз.2 ч.1 цієї статті її положення поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Саме за положеннями ч.4 цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Суд вважає, що звільнення позивача від виконання своїх обов'язків щодо сплати єдиного внеску у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги на момент її складання.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі №К/9901/188/17 812/505/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України.

Посилання відповідача на ті обставини, що Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р, якою визначена територія, на якій здійснюється АТО, було зупинено Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р. суд вважає безпідставним, оскільки як вбачається з картки облікових рахунків, недоїмка з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 175565,12 грн. станом на 31.10.2017 року виникла у позивача з жовтня 2017р., тобто після затвердження розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. №1275-р переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

П. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», яка має пряму дію, для звільнення від сплати єдиного внеску не вимагається додаткове отримання сертифіката про засвідчення форс-мажорних обставин, а тому таке звільнення повинно враховуватись податковим органом самостійно.

Суд вважає, що саме факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованого на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників відповідальності за порушення Закону № 2464-VІ, зокрема заходів впливу, якою є спірна вимога.

Крім того, позивач отримав Сертифікат (висновок) № 858 за вих. № 3756/05-4 від 13.10.2014 року Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили, відповідно до якого Торгово-промислова палата України на підставі п.п. 100.4, 100.5 ст. 100 Податкового кодексу України засвідчує настання обставин непереборної сили з 14.04.2014 року ТДВ Орендне підприємство Шахта імені ОСОБА_3 Московської при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обов'язкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку) ТПП України обставини непереборної сили тривали та дату закінчення їх терміну встановити було неможливо.

Таким чином, спірна вимога № Ю-9804-25 від 07.11.2017 року про сплату боргу (недоїмки) в частині, яка оскаржується, є протиправною.

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Приписами ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, беручи до уваги приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про необхідність визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Донецькій області № Ю-9804-25 від 07.11.2017 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в частині 175565,12 грн.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено, правомірність предявленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Оскільки прийняте рішення ухвалено на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України присуджує стягнути судові витрати у розмірі 2633,48 грн., здійснені товариством з додатковою відповідальністю Орендне підприємство Шахта імені ОСОБА_3 Московської, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Керуючись ст.2, ст. 5-14, ст. 19-22, ст. 72-78, ст. 94, ст. 132-143, ст. 159-165, ст. 192-205, ст. 241-247, ст. 255,ст. 295-297, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з додатковою відповідальністю Орендне підприємство Шахта імені ОСОБА_3 Московської (, юридична адреса: 85201, Донецька область, місто Дзержинськ, вулиця Фестивальна, будинок 1) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (, юридична адреса: 87526, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця 130 Таганрозької дивізії, будинок 114) про визнання незаконною та скасування вимоги №Ю-9804-25 від 07.11.2017 року на суму 175565,12 грн. задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області № Ю-9804-25 від 07.11.2017 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в частині суми зростання боргу (недоїмки) у жовтні 2017 року, що відповідає задекларованій ТДВ Орендне підприємство Шахта імені ОСОБА_3 Московської суми єдиного внеску у вересні 2017 року у розмірі 175565,12 грн.

Стягнути на користь товариства з додатковою відповідальністю Орендне підприємство Шахта імені ОСОБА_3 Московської (, юридична адреса: 85201, Донецька область, місто Дзержинськ, вулиця Фестивальна, будинок 1) судові витрати у сумі 2633 (дві тисячі шістсот тридцять три) грн. 48 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (, юридична адреса: 87526, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця 130 Таганрозької дивізії, будинок 114).

Рішення прийняте в нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 18 квітня 2018 року.

Повний текст рішення виготовлено 20 квітня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подала, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Загацька Т. В.