Справа № 640/11366/17
Суддя: Бородіна Н. М.
Дата ухвалення: 2018-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2018 року

Київський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Бородіної Н.М.

за участю секретаря Давіденко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №6 УПП у м.Харкові старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся у суд з позовом до відповідача, інспектора роти №2 батальйону №6 УПП у м.Харкові старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, про скасування постанови, в якому просить суд скасувати постанову серії БР №681384 від 01.07.2017року про накладання адміністративного стягненя по справі про адміністративне правопорушеня у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором 2 роти 6 батальйону УПП в м. Харкові ст.. лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП та зарити провадження у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з постановою не згоден оскільки за кермом був не позивач, а інша особа, позивач знаходився на пасажирському сидінні, але бачив, що під час руху подавались всі передбачені сигнали. Автомобіль зупинився у дворі та після того як водій який був за кермом пішов підїхали поліцейські та звинуватили позивача в порушенні правил дорожнього руху, хоча позивач повідомив їм, що за кермом була інша особа. Також позивач зазначає, що відповідачем було порушено процедуру розгляду справи та не надано жодного доказу вчинення правопорушення.

Позивач в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином. З приводу чого суду зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції «про захист прав людини і основоположних свобод» (конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі. Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці ОСОБА_4 Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_5 проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідач, інспектор роти №2 батальйону №6 УПП у м.Харкові старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, в судове засідання не з»явився, через канцелярію суду надав диск з відеозаписом та пояснення, згідно яких зазначає, що 01.07.2017року ним був зупинений автомобіль DAEWOO під керування ОСОБА_1 за порушення п.9.2 ПДРУ, а саме не увімкнув світловий покажчик правого повороту при зміні напрямку руху. Після зупинки, позивач почав тікати з місця події, однак був затриманий.

Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно постанови серія БР №681384 від 01.07.2017року, ОСОБА_3 01.07.2017року о 00.55 год. в м. Харків по вул.. Метробудівників,34 керував автомобілем НОМЕР_1 та здійснюючи правий поворот не увімкнув світловий покажчик правого повороту, чим порушив п.9.2 (б) ПДР України, внаслідок чого позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Відповідно до ч.1 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення пердбачені зокрема ч.2 ст. 122 КУпАП .

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі встановлено Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 .

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених зокрема частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121 КУпАП.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Враховуючи викладене, проаналізувавши в своїй сукупності докази у справі, що надані сторонами, виходячи з досліджених судом наявних матеріалів справи, оглянутого відеозапису, що наданий стороною відповідача у справі, з урахуванням Рекомендацій Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій,ухвалених 13 лютого 1991 року,та виходячи з норм ст.ст.19,61 Конституції України та ст.ст.9,73,76,77 КАС України (в редакції 2017 року), суд приходить до висновку, що з урахуванням наданих відповідачем-суб'єктом владних повноважень доказів, зокрема, наявного відеозапису (в межах обсягу, який знаходиться на диску, що приєднаний до матеріалів справи на аркуші 27) вбачається, що з цього доказу (який був наданий суду як підстава правомірності дії суб'єкта владних повноважень за обставин, що мали місце 01.07.2017 року в м. Харків по вул.. Метробудівників,34) чітко, достатньо та «поза розумним сумнівом» (який стосується оцінки доказів і про що вказується у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та остаточному Рішенні ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України від 17.06.2011 року) вбачається, що водій автомобіля НОМЕР_2 01.07.2017 року близько 00.55 год., керував автомобілем та здійснюючи правий поворот не увімкнув світловий покажчик правого повороту, чим порушив п.9.2(б) ПДР України.

У зв»язку з цим, суд приходить до висновку, що в діях позивача міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки факт порушення водієм п.9.2 ( б)» Правил дорожнього руху України відповідачем доведено та судом, під час судового розгляду справи, встановлено.

Отже, з урахуванням сукупності вищевикладених обставин справи, суд приходить до висновку про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії БР №681384 від 01.07.2017 року, що винесена інспектором УПП в м. Харків старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 241,242 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається через Київський районний суд м. Харкова.

Суддя Н.М. Бородіна