Справа № 826/2832/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

17 квітня 2018 року м. Київ№ 826/2832/18
Окружний адміністративний суд м.Києва в складі судді Смолія І.В., за участю секретаря судового засідання Острович Е.С., розглянувши в попередньому судовому засіданні питання про закриття провадження у справі

за позовом Державної авіаційної служби України

до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Білоцерківської міської ради, Товариства з обмеженої відповідальності «Група Техсервіс», ОК «Житлово-будівельний кооператив «Опера 2»

про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії,

за участю представників сторін:

від позивача: Мойсієнко А.В.

від відповідачів: не прибули

В С Т А Н О В И В:

Державна авіаційна служба України звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з адміністративним позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Білоцерківської міської ради, Товариства з обмеженої відповідальності «Група Техсервіс», ОК «Житлово-будівельний кооператив «Опера 2» про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії.

Як вбачається з позовної заяви та встановлено в ході розгляду справи, позивач просить суд зобов'язати ТОВ «Група Техсервіс» виконати рішення Державіаслужби від 08.12.2017 №№66, 67; визнати протиправною бездіяльність Білоцерківської міської ради в частині погодження об'єкта будівництва за адресою: Київська обл., м.Біла Церква, вул. Митрофанова, 2 А з Державіаслужбою та зобов'язати вчинити дії щодо погодження вищезазначеного будівництва; визнати протиправними дії Державної архітектурно-будівельної інспекції щодо видачі документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт та Білоцерківської міської ради щодо видачі містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки по об'єкту будівництва за адресою: Київська обл., м.Біла Церква, вул. Митрофанова, 2 А та скасувати їх.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши поясненні сторін, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статі 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Поряд з цим, частиною четвертої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Отже, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до пунктів 1,2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Тобто, як вбачається із наведеного, обов'язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб'єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір. Отже, до юрисдикції адміністративних судів віднесені тільки ті публічно-правові спори, які виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктами владних повноважень віднесених до їх компетенції владних управлінських функцій.

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів", "…для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань".

Разом із тим, приватноправові відносин вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Суд акцентує увагу на викладену позицію в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №520/15749/14-ц: "при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, із яких виник спір."

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, спірні правовідносини виникли з підстав здійснення будівництва на приареродромній території.

Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів та вказано, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" повторно наголосив на тому, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі "Занд проти Австрії" (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".

Відповідно до частини 4 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Разом з цим, ані Положенням про Державну авіаційну службу України, затвердженим постановою КМУ від 08.10.2014 №520, ані Порядком №721 не передбачено повноважень Державіаслужби виносити будь-які рішення про припинення будівництва, що вказує на відсутність публічно-правового характеру у спорі між позивачем та відповідачами, а відтак, свідчить про відсутність владних управлінських функцій між вказаними суб'єктами, що виключає можливість розгляду даної справи в частині вказаних вимог в порядку адміністративного судочинства.

Отже, виходячи з системного аналізу наведених норм, враховуючи, що спірні правовідносини є цивільно-правовими та підлягають розгляду в цивільному або господарського місцевому судді, а не в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 238, 241, 242 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі № 826/2832/18 за позовом Державної авіаційної служби України до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Білоцерківської міської ради, Товариства з обмеженої відповідальності «Група Техсервіс», ОК «Житлово-будівельний кооператив «Опера 2» про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими статями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій

Повний текст ухвали виготовлено 19.04.2018.