Справа № 810/391/18
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року №810/391/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., при секретарі судового засідання Мкртчян Н.Ц.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представники відповідачів - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної держаної адміністрації, Київської обласної держаної адміністрації про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до Департаменту Соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (далі відповідач-1) та Київської обласної державної адміністрації (далі відповідач-2), про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Предмет позову складають дії відповідачів по відмові у видачі позивачу посвідчення особи постраждалої в наслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 у звязку зі встановленням позивачу інвалідності, повязаної з впливом наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд визнати протиправними дії відповідача-1 щодо відмови у видачі позивачу посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи категорія 1 та зобовязати відповідача-2 видати позивачу посвідчення постраждалої від наслідків Чорнобильської катастрофи категорія 1.

Свої позовні вимоги позивач в судовому засіданні підтримала. Позовні вимоги до відповідачів позивач обґрунтовувала тим, що їй не мотивовано та без належних правових підстав було відмовлено у видачі посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, оскільки медичними документами, доданими до справи та не спростованими відповідачами, було підтверджено наявність у неї захворювання, повязаного з впливом наслідків на ЧАЕС, оскільки позивач є потерпілою в розумінні статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII.

Відповідач-1 проти позову заперечив, подав до суду письмові пояснення з яких слідує, що відповідач відхиляє доводи позивача, оскільки причинний звязок захворювання з наслідками Чорнобильської катастрофи було встановлено позивачу як потерпілому від Чорнобильської катастрофи на підставі посвідчення четвертої категорії, статус щодо якого позивач втратив з набранням чинності 1.01.2015 Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII, яким було виключено абзац 5 частини 2 статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської» (виключено зону посиленого радіологічного контролю, проживання в якій надавало позивачу право на статус потерпілого від наслідків ЧАЕС 4 категорії).

Відповідач-2 проти позову заперечив, подавши до суду письмовий відзив, з якого слідує, що відповідач вважає необґрунтованим посилання позивача щодо застосування до неї дії Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, що діяла до 1.01.2015, оскільки лише експертним висновком від 2.02.2015 Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України №227 було встановлено, що захворювання повязане з впливом аварії на ЧАЕС. В судове засідання представники відповідача-2, повідомлені належним чином, - не зявились.

Дослідивши обставини справи та заслухавши пояснення позивача в судовому засіданні, судом було встановлено наступні обставини справи.

Позивач постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1988 року.

10.01.1994 року позивачу було видане посвідчення громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю категорія 4 серія ВП №197911.

2.02.2015 Центральною міжвідомчою експертною комісією Міністерства охорони здоровя та Міністерства з надзвичайних ситуацій України було складено експертний висновок №227, відповідно до якого захворювання позивача за 2 групою інвалідності повязано з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

19.03.2015 Обласною спеціалізованою медико-соціальною комісією огляду здоровя позивачу було видано довідку серія АВ №0206635, відповідно до якої позивачу було встановлено 2 групу інвалідності за захворюванням, повязаним з впливом аварії на ЧАЕС (далі Довідка від 19.03.2015).

Позивачем зазначено, та не спростовано відповідачами по справі, що позивач відразу після отримання Довідки від 19.03.2015 звернулась до управління соціального захисту населення м. Фастів з заявою та пакетом документів на отримання відповідного посвідчення категорії 1. Однак позивачу в прийомі документів було відмовлено.

В листопаді 2017 року позивач повторно звернулась до управління соціального захисту населення м. Фастів на отримання зазначеного вище посвідчення. Документи позивача були прийняті та направлені до відповідача-1.

Відповідач-1, в свою чергу, заяву позивача та супровідний пакет документів направив до виконавчого комітету Фастівської міської ради, а на адресу позивача лист-відповідь від 21.12.2017. З зазначеної відповіді слідує, що позивачу відмовлено у видачі посвідчення потерпілого від наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС, оскільки для отримання такого статусу наявність захворювання у позивача не може бути повязане з проживанням у зоні радіоактивного забруднення, оскільки м. Фастів, з набранням чинності нової редакції Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.01.2015, - не відноситься до такої зони.

Питання щодо визначення за особою статусу потерпілою від наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС, зокрема і категорії 1 регулюється Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII за наступними змінами (далі Закон України №796 від 28 лютого 1991 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.14 Закону України №796 від 28 лютого 1991 року, - до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відносяться особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10 (визначено коло осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС), 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Статтею 11 Закону України №796 від 28 лютого 1991 року визначено осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, зокрема, - особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Режим та правове визначення території радіоактивного забруднення регулюється Законом України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зокрема нормою абз.5 ч.2 ст.2 в редакції до 1.01.2015 цього Закону було надано визначення зони посиленого радіологічного контролю.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014, було виключено норму абз.5 ч.2 ст.2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», нівелюючи таким чином визначення будь-якої території як зони посиленого радіологічного контролю.

Системний аналіз зазначених норм дає суду підстави висновувати, що визначення звязку захворювання позивача та впливу від катастрофи на ЧАЕС повинно мати місце при обовязковому встановленні факту проживання на території зони посиленого радіологічного контролю.

Однак встановлення такого факту було повязане зі зміною законодавства щодо правового статусу території, де проживала позивач та в період триваючого захворювання (з листопада 2014 року) та оформлення документів щодо встановлення інвалідності. Підстави для виключення визначення зони посиленого радіологічного контролю Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 не визначені.

Однак, відмовляючи позивачу у видачі посвідчення відповідачі діяли не в спосіб визначений законодавством. Так, з матеріалів справи слідує, що позивач звернулась до відповідачів про видачу посвідчення на підставі Довідки від 19.03.2015, як юридичному акта, складеного в порядку статті 12 Закону України №796 від 28 лютого 1991 року.

Відповідно до ст.12 Закону України №796 від 28 лютого 1991 року, - причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Даний порядок є єдиною і достатньою передумовою для надання позивачу статусу потерпілої від наслідків катастрофи на ЧАЕС відповідно до п.1 ч.1 ст.14 Закону України №796 від 28 лютого 1991 року.

Відповідачами не оскаржувалась в адміністративному порядку і не заперечувалась в даній справі правомірність як форми, так і змісту Довідки від 19.03.2015, як юридичного акта, що породжує для позивача право на отримання статусу потерпілого від наслідків катастрофи на ЧАЕС категорії 1.

Тому посилання відповідачів на те, що особа не може вважатись потерпілою в розумінні статті 14 Закону України №796 від 28 лютого 1991 року, в обхід порядку, визначеного ст.12 цього закону, - є протиправним.

Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання дій відповідачів по відмові у видачі посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Разом з тим, суд, вирішуючи питання щодо законності та правомірності заявлених позивачем способів захисту порушеного права (прохальна частина позовної заяви), приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині зобовязання відповідачів вчинити дії по видачі позивачу посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи категорії 1, у звязку з наступним.

Вирішуючи дану справу, судом було зясовано, що відмова відповідачів у розгляді питання щодо видачі позивачу посвідчення, яка полягала як в складенні листа-відповіді так і у бездіяльності щодо належного розгляду документів позивача, не була мотивована відповідними нормами законодавства та не передбачала належну оцінку Довідки від 19.03.2015, як юридичного акта, що породжує статус позивача як потерпілого від наслідків катастрофи на ЧАЕС категорії 1. Однак зазначене не виключає можливості для відповідачів в порядку, визначеному законодавством, вирішити питання щодо наявності у позивача статусу, визначеного ст.14 Закону України №796 від 28 лютого 1991 року та з врахуванням висновків суду.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної держаної адміністрації про відмову у видачі ОСОБА_1 посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи - категорії 1.

3. В решті позовних вимог, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 20 квітня 2018 р.