Справа № 808/1512/17
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

13 березня 2018 року Справа № 808/1512/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н. В.,

за участю секретаря Фесик А

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький завод гумово-технічних виробів

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Запорізький завод гумово-технічних виробів (надалі позивач, або ТОВ Запорізький завод гумово-технічних виробів) звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (надалі відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №, № від 28.02.2017 прийняті відповідачем.

В обґрунтування позову посилається на необґрунтованість висновків Акту перевірки підприємства позивача від 14.02.2017 №38/08-01-14-07/37087857, а саме висновків щодо укладення правочинів з контрагентами з метою штучного формування витрат та податкового кредиту; щодо відсутності поставок товарів та укладення угод з метою приховування сплати податків та мінімізації оподаткування без реального руху товарів. Стверджує, що такі висновки контролюючого органу ґрунтуються лише на відсутності у податкового органу інформації про придбання контрагентами подібного товару раніше та про наявність автомобільного та іншого транспорту у контрагентів. Між тим, відповідачем не враховано наявність всіх необхідних первинних документів та бухгалтерських регістрів, які свідчать про рух активів у процесі здійснення господарської діяльності.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримує просить його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечує проти позову з підстав викладених у запереченнях (вх. №17923 від 21.06.2017), письмових поясненнях (вх. №23366 від 22.08.2017), відзиві на адміністративний позов (вх. №1494 від 16.012018). В обґрунтування своєї позиції посилається на висновки Акту перевірки від 14.02.2017 №38/08-01-14-07/37087857 з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за вересень 2016 року та з податку на прибуток за період з 01.01.2016 по 30.09.2016 при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Дарвін Ріалайз», а також з питання з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за жовтень 2016 року при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Грейдер Плюс». Стверджує, що в ході перевірки встановлені недоліки при складанні видаткових накладних, а саме відсутність конкретної адреси надання послуг, крім того товар отримувався громадянином ОСОБА_3 який не є ані посадовою особою, ані штатним працівником позивача. Крім того посилається на недоліки при складанні товарно-транспортних накладних, відсутність основних фондів, транспортних засобів, обладнання, устаткування, трудових ресурсів та інш. Також звертає увагу, що у Слідчому управлінні ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області проводяться досудові розслідування кримінальних проваджень за фактами створення підприємницької діяльності в т.ч. ТОВ «Дарвін Ріалайз» з метою прикриття незаконної діяльності №0000059, №0000722. Також, у Головному слідчому управлінні фінансових розслідувань ДФС України перебувають матеріали кримінальних проваджень №00002515 від 23.09.2016 та №0000016 від 31.01.2017 в яких фігурує ТОВ «Дарвін Ріалайз» за знаками фіктивності. Таким, чином, вважає, що спірні рішення прийнято відповідачем правомірно.

Вислухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом, у період з 01.02.2017 року по 07.02.2017 року фахівцем Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області на підставі направлення від 31.01.2017 №107 виданого ГУ ДФС у Запорізькій області, наказу №129 від 30.01.2017 згідно із вимогами пп.20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.78.1.5 ст. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ Запорізький завод гумово-технічних виробів з питань зясування обставин, які не були досліджені під час позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ Запорізький завод гумово-технічних виробів з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за вересень 2016 та з податку на прибуток за період з 01.01.2016 по 30.09.2016 при здійсненні фінансово-господарських операцій, їх реальності, достовірності відображення в обліку по взаємовідносинам з ТОВ «Дарвін Ріалайз» з пиатння дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за жовтень 2016 р. при здійсненні фінансово-господарських операцій, їх реальності, достовірності відображення в обліку по взаємовідносинам з ТОВ «Грейдер Плюс», за результатами якої складено Акт від 14.02.2017 року № 38/08-01-14-07/37087857.

У висновках Акту перевірки встановлено порушення вимог:

- пп.44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 330858 грн., у т.ч. за 3 квартал 2016 р. 330858 грн.;

-п. 198.1 ст. 198, п. 198.2 ст. 198, п. 198.3 ст. 198, п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України в результаті чого підприємством завищено податковий кредит за перевіряємий період в розмірі 1265352 грн., у т.ч. по періодам: вересень 2016 р. на суму 367620 грн., жовтень 2016 р. на суму 897732 грн.

На підставі Акту перевірки від 14.02.2017 року №38/08-01-14-07/37087857, контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення:

-№ від 28.02.2017, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 1 898 028 грн., у т.ч. за основним зобовязанням 1 265 352 грн., за штрафними санкціями 632 676 грн.;

-№ від 28.02.2017, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 496 287 грн., у т.ч. за основним зобовязанням 330 858 грн., за штрафними санкціями 165 429 грн.

Не погоджуючись із такими висновками контролюючого органу та прийнятими на їх підставі податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Як вбачається зі змісту вищевказаного акту перевірки, підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень став висновок контролюючого органу про те, що перевіркою не підтверджено здійснення реальних, товарних операцій між ТОВ Запорізький завод гумово-технічних виробів та ТОВ «Дарвін Ріалайз» й ТОВ «Грейдер Плюс» через відсутність основних фондів, транспортних засобів, обладнання, устаткування та трудових ресурсів у контрагентів позивача, який зроблений з аналізу інформаційних баз даних ДФС України та Єдиного реєстру податкових накладних.

Крім того, представник відповідача посилається на недоліки при складанні видаткових накладних, а саме відсутність конкретної адреси надання послуг, крім того товар отримувався громадянином ОСОБА_3 який не є ані посадовою особою, ані штатним працівником позивача. Крім того перевіркою виявлені недоліки при складанні товарно-транспортних накладних, відсутність основних фондів, транспортних засобів, обладнання, устаткування, трудових ресурсів у контрагентів позивача. У Слідчому управлінні ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області проводяться досудові розслідування кримінальних проваджень за фактами створення підприємницької діяльності в т.ч. ТОВ «Дарвін Ріалайз» з метою прикриття незаконної діяльності №0000059, №0000722. Також, у Головному слідчому управлінні фінансових розслідувань ДФС України перебувають матеріали кримінальних проваджень №00002515 від 23.09.2016 та №0000016 від 31.01.2017 в яких фігурує ТОВ «Дарвін Ріалайз» за ознаками фіктивності.

Проте суд не може погодитися із такими хибними висновками відповідача та вважає за необхідне зазначити таке.

Як свідчать матеріали справи 12.09.2016 між позивачем та ТОВ «Дарвін Ріалайз» () укладено договір поставки №1309, згідно із умовами якого ТОВ Запорізький завод гумово-технічних виробів придбавало у вересні 2016 року гумову суміш.

Поставка відбувалась на загальну суму 2 205 720 грн., у т.ч. ПДВ 367 620 грн. відповідно до видаткових накладних: №0912/03 від 12.09.2016, №0912/02 від 12.09.2016, №0913/04 від 13.09.2016, №0919/04 від 19.09.2016, №0921/01 від 21.09.2016, №0921/04 від 21.09.2016, №0922/01 від 22.09.2016, №0923/01 від 23.09.2016 та податкових накладних: № 49 від 12.09.2016 року; №48 від 12.09.2016 року; № 50 від 13.09.2016; № 98 від 19.09.2016; № 99 від 19.09.2016; № 97 від 21.09.2016; № 114 від 21.09.2016; № 113 від 22.09.2016; №112 від 23.09.2016.

Відповідно до договору поставки №0310 від 03.10.2016 року, укладеного між позивачем і ТОВ «Грейдер Плюс»» , ТОВ Запорізький завод гумово-технічних виробів одержало гумову суміш.

Поставка відбувалась на загальну суму 5386392 грн., у т.ч. ПДВ 897 732 грн. відповідно до видаткових накладних №12 від 03.10.2016; № 13 від 03.10.2016; №14 від 04.10.2016; №15 від 04.10.2016; №16 від 06.10.2016; №17 від 06.10.2016; №20 від 07.10.2016, №21 від 07.10.2016; №18 від 07.10.2016; №24 від 08.10.2016; №23 від 08.10.2016; №19 від 10.10.2016; №26 від 10.10.2016; №25 від 10.10.2016; №27 від 11.10.2016; №28 від 11.10.2016; №29 від 12.10.2016; №30 від 12.10.2016; №31 від 13.10.2016; №32 від 13.10.2016;

та податкових накладних №12 від 03.10.2016; № 13 від 03.10.2016; №14 від 04.10.2016; №15 від 04.10.2016; №16 від 06.10.2016; №17 від 06.10.2016; №20 від 07.10.2016, №21 від 07.10.2016; №18 від 07.10.2016; №24 від 08.10.2016; №23 від 08.10.2016; №19 від 10.10.2016; №26 від 10.10.2016; №25 від 10.10.2016; №27 від 11.10.2016; №28 від 11.10.2016; №29 від 12.10.2016; №30 від 12.10.2016; №31 від 13.10.2016; №32 від 13.10.2016;

Як свідчить Акт перевірки, всі вказані вище, а також інші первинні документи були в повному обсязі надані ДПІ для перевірки.

ТОВ «Дарвін Ріалайз» та ТОВ «Грейдер Плюс» на момент укладення і виконання договору були зареєстровані в ЄДРПОУ і здійснювали господарську діяльність.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (надалі ПК України). Зокрема ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абз. 1 п. 1.1 ст. 1 ПК України).

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За змістом п.135.2 ст.135, п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування та доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат та отримання ним доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пункт 138.1 ст.138 ПК України визначає витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, які складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності. У п.138.1.1 цієї ж статті визначено, що такі витрати включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 ст.140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку;

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару. Як свідчать матеріали справи, зауважень до податкових накладних у контролюючого органу не було.

Суд зазначає, що, відповідно до ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно із ст. 1 Закону № 996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.

Суд зазначає, що оглянуті первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди суб'єктами права.

Тобто, надані первинні бухгалтерські документи по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність та Положення.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою використання їх в господарській діяльності.

Суд вважає за необхідне зазначити, що усі придбані послуги відповідають напрямку господарської діяльності позивача. Отже, укладання договорів з вищевказаними контрагентами безпосередньо повязано з господарською діяльністю позивача.

Документи, які надані позивачем, суд вважає достатніми та такими, що підтверджують факт придбання послуг у контрагентів, використання їх у власній господарській діяльності, та настання змін в майновому стані платника податків.

За таких обставин підстави для невключення сум ПДВ по таких податкових накладних до складу податкового кредиту позивача відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку, а оскільки дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо незаконності віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту є необґрунтованим, що виключає наявність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Щодо посилань контролюючого органу на аналіз інформаційних баз даних ДФС України та Єдиного реєстру податкових накладних, суд зазначає наступне.

Процес аналізу інформаційних баз даних ДФС України та ЄРПН є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобовязань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці. Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, повязаних з нарахуванням і сплатою податку.

В даному випадку до перевірки, рівно як і до суду, надано весь необхідний перелік документів первинного бухгалтерського обліку, що свідчать про реальність вчинення господарських операцій між підприємствами та про настання змін в майновому стані позивача, що само по собі спростовує висновки контролюючого органу про фіктивність таких операцій.

Суд також відхиляє покликання контролюючого органу на зібрану податкову інформацію щодо контрагентів позивача виходячи із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Суд зазначає, що платник податків, який правильно застосовує норми податкового права, не повинен залежати у своїх правовідносинах з державною від іншого платника податків, який ці норми порушує.

Дефектність та наявність ознак фіктивності контрагента платника податків сама собою не свідчить про обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента або про дефектність самих господарських операцій, а відтак не є вичерпним доказом при встановленні реальності або нереальності господарської операції, наявності або відсутності в ній ділової мети, яка за змістом пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК передбачає обовязкову спрямованість будь-якої операції на отримання позитивного економічного ефекту.

З приводу доводів відповідача про нереальність господарських операцій з огляду на підрахунки податкового органу, за якими відповідач дійшов висновку про неможливість виконання робіт власними силами, то вказані обрахунки (без документального підтвердження) є лише припущенням податкового органу, в той час, як за приписами п.5.2 р.І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України від 22.12.2010 № 984, зареєстрованого в Мін'юсті України 12.01.2011 за № 34/18772, в акті перевірки відображаються лише факти порушень, а не припущення щодо їх наявності.

Щодо твердження представника відповідача про виявлені недоліки при складанні видаткових накладних, а саме відсутність конкретної адреси надання послуг, крім того товар отримувався громадянином ОСОБА_3 який не є ані посадовою особою, ані штатним працівником позивача.

По перше в Акті перевірки не зазначено вказаних вище недоліків, а по-друге позивачем надані до матеріалів справи копії документів, які підтверджують повноваження ОСОБА_3 на отримання товару на підписання документів.

Щодо посилання контролюючого органу на те, що у Слідчому управлінні ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області проводяться досудові розслідування кримінальних проваджень №0000059, №0000722 за фактами створення підприємницької діяльності в т.ч. ТОВ «Дарвін Ріалайз» з метою прикриття незаконної діяльності. Також, у Головному слідчому управління фінансових розслідувань ДФС України перебувають матеріали кримінальних проваджень №00002515 від 23.09.2016 та №0000016 від 31.01.2017 в яких фігурує ТОВ «Дарвін Ріалайз» за ознаками фіктивності.

Слід зазначити, що ухвалою суду від 17.10.2017 та від 29.11.2017 повторно за клопотанням представника позивача було витребувано від Слідчого управління ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області та від Головного слідчого управління фінансових розслідувань ДФС України інформацію у письмовому вигляді щодо стадії кримінальних проваджень №00002515 від 23.09.2016 та №0000016 від 31.01.2017 та щодо кримінальних проваджень №0000059, №0000722 від 22.08.2016.

Із наданих відповідей від ДФС України (вх. №34812 від 11.12.2017 та №985 від 12.01.2018) та від Слідчого управління ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області (вх. №614 від 09.01.2018) зясовано, що наразі у вказаних кримінальних провадженнях відсутні вироки суду.

За таких обставин суд не бере до уваги такі посилання відповідача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду справи судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч цим вимогам КАС України відповідачем як субєктом владних повноважень не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд констатує, що позивач у відповідності до норм Податкового кодексу України правомірно включив до складу податкового кредиту суму витрат по господарських операціях з ТОВ «Дарвін Ріалайз» й ТОВ «Грейдер Плюс», а контролюючий орган при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень дійшов хибного висновку про порушення позивачем положень ПК України.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що податковий кредит підтверджений відповідними первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського й податкового обліку, наявний зв'язок витрат позивача з його господарською діяльністю.

Враховуючи наведене, суд вважає, що висновок, зроблений відповідачем в акті, є необґрунтованим та недоведеним, у зв'язку з чим податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем на підставі встановлених актом порушень, є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 243 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області № та № від 28 лютого 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (місцезнаходження: 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький завод гумово-технічних виробів (місцезнаходження: 69063, м. Запоріжжя, вул. Миколи Ласточкіна, 16, ідентифікаційний ) судові витрати у розмірі 35914 грн. 73 коп.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України та може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені ст.ст. 293, 295, 296 та 297 КАС України.

Суддя Н.В. Стрельнікова