Справа № 804/6166/17
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2018 рокусправа № 804/6166/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Дурасової Ю.В.

судді: Дадим Ю.М. Божко Л.А.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

представника позивача: ОСОБА_1,

представника третьої особи: Гринь Костянтина Андрійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК"

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 (суддя Боженко Наталія Василівна)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіної Ліани Леонідівни, третя особа без самостійних вимог-Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіної Ліани Леонідівни, третя особа без самостійних вимог-Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача були відсутні правові підстави проводити державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, оскільки на час проведення державної реєстрації на спірне майно був чинним Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого для забезпечення кредитів в іноземній валюті", крім цього, реєстрація права власності на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки була здійснена без дотримання умов договору іпотеки та не була пов'язана всупереч діючому законодавству із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. При цьому, в квартирі прописані неповнолітні особи, права яких порушені.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 30.11.2016 року, індексний номер 32645842, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіною Ліаною Леонідівною про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна: домоволодіння загальною площею 137,30 кв.м., житловою площею 73,40 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" ().

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що в силу ст. 36-38 ЗУ «Про іпотеку» маються застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, що містяться в договорі іпотеки. Спірна квартира використовувалася сім'єю позивача як місце постійного проживання, будь-якого іншого нерухомого житла у власності позивача нема. Також обґрунтовує свою позицію Законами України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», «Про охорону дитинства». Вважає, що в даному випадку спір не стосується встановлення належності права власності на майно, а визначає перевірку виконання державним реєстратором (нотаріусом) вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому нема підстав для закриття провадження у справі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, третьою особою (ПАТ Комерційний банк "ПРИВАТБАНК") подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та і прийняти постанову, якою провадження у справі закрити. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що спір, в якому правовідносини пов'язані з невиконанням або порушенням умов укладеної угоди, не є публічно-правовим, оскільки випливає з договірних відносин, тому не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства. Посилається на практику ВСУ щодо подібних ситуацій.

У судовому засіданні представник третьої підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та провадження у справі закрити. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Також зазначив, що нотаріусом, як суб'єктом владних повноважень, не допущено порушення ст. 3 ч. 5 абз.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки ця норма вказує на державну реєстрацію, що було правомірно вчинено, ще в 2007 році нотаріусом Орловою.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Вважає, що нотаріусом, як суб'єктом владних повноважень допущено порушення ст. 3 ч. 5 абз.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Інші учасники процесу у судове засідання не з'явились. Про час, дату та місце судового засідання повідомленні належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, постанову скасувати, провадження у справі закрити.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_3 та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено договір про надання споживчого кредиту № DNDZGA00000965 від 21.11.2007 року, відповідно до якого позивачу було надано кредитні кошти (кредит) у розмірі 80 000 доларів США.

Для забезпечення виконання зобов'язань позивача за кредитним договором № DNDZGA00000965 від 21.11.2007 року року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Орловою Т.Є., реєстраційний № 286, згідно з умовами якого в іпотеку передано домоволодіння загальною площею 137,30 кв.м., житлова площа 73,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

30 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіною Л.Л. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32645842, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 за ПАТ КБ "ПриватБанк".

Вважаючи рішення нотаріуса Вдовіної Л.Л. таким, що прийнято з грубими порушеннями, а також всупереч приписам Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті", позивач звернувся до суду з даним позовом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції виходив із того, що даний спір є адміністративним, проте з такими висновками погодитись не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (в редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення).

Згідно із ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно - правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (в редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення).

Дана справа не є публічно - правовим спором і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції (адміністративна справа), наведеного у п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, правовідносини, що виникли між сторонами, за своїм змістом носять цивільно-правовий характер, оскільки виникають із цивільних відносин, тому як пов'язані з захистом прав, зокрема, що виникають щодо знаття арешту з майна.

Положенням статті 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Натомість, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув і помилково розглянув спір за нормами КАС України.

Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року (редакція чинна з 15.12.2017 року), провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції з цього приводу бере до уваги ч. 3 ст. 19 КАС, згідно якої адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинство і знаходиться на розгляді в відповідного суду.

Отже, на зазначені справи не поширюється юрисдикція адміністративних судів. На думку колегії суддів апеляційної інстанції, правовідносини, які розглядаються в даній справі, безпосередньо торкаються зазначеної норми (ч. 3 ст. 19 КАС). Таким чином, дана справа не може бути розглянута в адміністративному суді.

При цьому, даний спір може бути вирішений в порядку цивільно-правових правовідносин (ЦПК).

Так, за правилами частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК.

Таким чином, не обговорюючи питання правильності застосування судом першої інстанції статей 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» (№ 898-IV), колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що в цьому випадку невідповідно застосовано статтю 6 Європейської Конвенції з прав людини стосовно «суду, встановленого законом». Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Саме така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року (справа № 21-41а16). Зазначена правова позиція висловлена Судовими палатами в адміністративних справах, у господарських справах і у цивільних справах Верховного Суду України.

За таких обставин ухвалене в адміністративній справі судове рішення судом першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції слід скасувати, закривши провадження у справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст.253, ст. 315, ч.1 ст. 319, ст. 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 р. - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 р. - скасувати.

Провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили 29.03.2018 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку та строки передбачені ст. 328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 29.03.2018.

В повному обсязі постанова виготовлена 06.04.2018.

Головуючий суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: Л.А. Божко