Справа № 206/1546/17(2-а/206/62/17)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2018 рокусправа № 206/1546/17
провадження №2-а/206/1/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Семененка Я.В.

судді: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2018 року (суддя Сухоруков А.О., повний текст рішення складено 31.01.2018р.) по справі №206/1546/17 (провадження №2-а/206/1/18) за позовом ОСОБА_1 до Самарської районної у м.Дніпрі ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень, -

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень (а.с.54), просила визнати недійсними рішення Виконкому Ігренської міської ради депутатів № 94 від 29.03.1977 року та рішення Виконкому Ігренської міської ради депутатів № 108 від 29.03.1977 року; визнання незаконним рішення Виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів від 17.03.1995 року № 193 про внесення змін в рішення виконавчого комітету Ігренської міської ради депутатів від 29.03.1977 року № 72 параграф 1.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що підставою звернення з позовом до суду став розгляд цивільної справи №206/5575/16-ц за її позовом до ОСОБА_2, треті особи: Дніпропетровська міська рада, Самарська районна у місті Дніпрі рада, про визнання меж земельної ділянки. Під час розгляду цивільної справи виникли певні сумніви щодо правомірності та законності рішень прийнятих Ігренською міською радою та Самарською районною у місті радою, якими вирішено питання про передачу в користування земельної ділянки ОСОБА_2, який постійно порушує межі належної позивачці земельної ділянки, при цьому посилаючись на вказані рішення як на правомірність володіння земельною ділянкою. Оскаржені рішення органів місцевого самоврядування ОСОБА_1 вважала незаконними, оскільки їх прийнято без достатніх для цього правових підстав, у звязку з чим звернулася до суду із позовом.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що встановлені обставини справи не дозволяють дійти висновку про незаконність оскаржених рішень органу місцевого самоврядування і про те, що вони порушують права та законні інтереси позивача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне зясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення

про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо не встановлення у цій справі обставин, які б свідчили про порушення прав позивача оскарженими рішеннями органу місцевого самоврядування.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що оскаржені рішення органу місцевого самоврядування стосуються виділення земельної ділянки для будівництва житлового будинку гр.ОСОБА_2

Так, рішенням виконкому Ігренської міської ради депутатів №94 від 29.03.1977р. виділено гр..ОСОБА_2 земельну ділянку по провул.Калініна 5-а у м.Ігрень для будівництва житлового будинку.

Рішенням виконкому Ігренської міської ради депутатів №108 від 29.03.1977р. прийняв до фонду міської ради від гр.ОСОБА_3 земельну ділянку у розмірі 600 кв.м. по провулку Калініна 5.

Рішенням виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів від 17.03.1995 року № 193 вирішено змінити в рішенні № 72 параграф І виконкому Ігренської райради народних депутатів від 29 березня 1977 року і його вирішальну частину викладено: наділити ОСОБА_2 земельну ділянку в розмірі 600кв.м. по провулку Калініна 5, за рахунок відчуження від земельної ділянки, що знаходиться в користуванні гр.ОСОБА_3.

Вказані рішення оскаржені позивачем у судовому порядку.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що переданий на вирішення суду спір є справою адміністративної юрисдикції.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не може погодитися з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно із п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України визначено поняття публічно-правового спору це спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи;

Як свідчать встановлені обставини справи, спірні правовідносини між сторонами не мають ознак публічно-правового спору, навпаки, характер цих правовідносин вказує про наявність приватноправового спору, який полягає у тому, що позивач, який є землекористувачем земельної ділянки на якій розташований житловий будинок, що є власністю позивача, вважає, що оскарженими рішеннями органів місцевого самоврядування, якими вирішено питання про надання в користування земельної ділянки ОСОБА_2 та надано дозвіл на будівництво житлового будинку, порушується його цивільне право право користування земельною ділянкою. Як зазначено вище, підставами позову визначено те, що між суміжними землекористувачами, а саме між позивачем та третьою особою, виникли спірні правовідносини щодо встановлення меж земельних ділянок, який не може бути вирішений, за позицією позивача, без скасування оскаржених рішень.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спір у цій справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а випливає із захисту позивачем своїх прав як користувача земельної ділянки.

Крім цього, суд апеляційної інстанції враховує те, що третя особа у цій справі ОСОБА_2 є власником домоволодіння №5-а по провул.Джамбульському, 5-а (колишній провул. Калініна), що встановлено у межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельної ділянкою. Тобто, встановлені обставини справи свідчать про те, що оскаржені позивачем у цій справі рішення, якими вирішено питання як про виділення земельної ділянки так і про надання дозволу на будівництво гр..ОСОБА_2, фактично вичерпали свою дію, як акти індивідуальної дії, оскільки є реалізованими. У звязку з чим, оспорювання позивачем рішень відповідача, які вичерпали свою дію та є реалізованими, враховуючи суть спірних правовідносин, не може відновити права, які позивач вважає порушеними.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вказаний спір має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, оскільки приписами частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлено правило про захист прав, зокрема, що виникають із земельних відносин, у порядку цивільного судочинства.

При цьому, згідно із п.10 ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування.

Отже, позивач не позбавлений можливості порушити питання про визнання протиправним рішення сільської ради, під час вирішення справи у порядку цивільного судочинства.

Про необхідність розгляду справ компетентним судом йдеться і в постанові Верховного Суду України від 02.12.2014р. (реєстраційний №42202901), який зазначив про те, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, враховуючи те, що компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин є суд цивільної юрисдикції, розгляд справи судом першої інстанції на підставі норм КАС України суперечить ст.19 цього Кодексу, якою визначені межі юрисдикції адміністративних судів.

Частиною 1 ст.319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обовязковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.315, ст.ст. 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2018 року по справі №206/1546/17 (провадження №2-а/206/1/18) скасувати, провадження в адміністративній справі закрити.

Розяснити ОСОБА_1 її право на звернення з позовом в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, визначені ст. 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 19.04.2018р.

Повне судове рішення складено 20.04.2018р.

Головуючий суддя: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк