Справа № 808/3385/17
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 березня 2018 року 10:19Справа № 808/3385/17 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Гавриленко А.О. та представників

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопродукт-2015»

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07 листопада 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопродукт-2015» (далі - позивач або ТОВ «Зернопродукт-2015») до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач, контролюючий орган або ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті ГУ ДФС у Запорізькій області за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Зернопродукт-2015» на підставі акту від 27.12.2016 №129/08-01-14-02/39799207, а саме:

- № від 27.03.2017, яким визначено суму грошового зобовязання за основним платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 7 051 708,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції в сумі 515 989,50 грн.;

- № від 27.03.2017, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість в сумі 2 293 287,00 грн.

Ухвалою від 11 грудня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання на 26 грудня 2017 року, о 16 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 26 грудня 2017 року відкладено підготовче засідання на 17 січня 2018 року, 12 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 17 січня 2018 року відкладено підготовче засідання на 12 лютого 2018 року, 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 12 лютого 2018 року відкладено підготовче засідання на 23 лютого 2018 року, 16 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 23 лютого 2018 року продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 22 березня 2018 року, 14 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 22 березня 2018 року, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання на 26 березня 2018 року, 09 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 26 березня 2018 року, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті у цей же день.

В судовому засіданні, призначеному на 26 березня 2018 року, оголошено перерву до 28 березня 2018 року, 09 год. 10 хв.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, що викладені в позовній заяві з урахуванням уточненого адміністративного позову (вх. №9518 від 22.03.2018). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем на підставі хибних висновків акту перевірки від 27.12.2016 №129/08-01-14-02/39799207 про порушення вимог податкового законодавства, а саме: 1) про заниження доходів при отриманні внесків до статутного капіталу від засновників на загальну суму 27 709 700 грн. за 2015 рік; 2) про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ «Одеон Трейд».

Проте, позивач не може погодитися із такими висновками акту перевірки та відповідно із податковими повідомленнями-рішеннями, прийнятими на їх підставі, оскільки: 1) товар, внесений фізичними особами засновниками товариства до його статутного капіталу у відповідності до вимог чинного законодавства не враховується при визначенні фінансового результату до оподаткування згідно з правилами бухгалтерського обліку та відповідно не збільшує обєкт оподаткування податком на прибуток; 2) у позивача наявні та до перевірки були надані всі необхідні документи первинного бухгалтерського обліку по операціям із вищенаведеним контрагентом, що виключає висновки відповідача про відсутність реального виконання господарських операцій між позивачем та ТОВ «Одеон Трейд». В силу принципу індивідуальної відповідальності позивач не може нести відповідальність за можливі порушення його контрагентом вимог податкового законодавства.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали з підстав, що викладені у поданому до суду відзиві на позовну заяву від 22.12.2017, в якому вказано, що: 1) посадовими особами ТОВ «Зернопродукт-2015» ні під час проведення перевірки, ні після її завершення не надано документів, які б підтверджували перевезення та передачу до статутного фонду товарно-матеріальних цінностей за місцем обліку орендованого майна, що свідчить про отримання ТОВ «Зернопродукт-2015» активу у вигляді товарно-матеріальних цінностей невідомого походження, що вважається безоплатно отриманими; 2) надані до перевірки товарно-транспортні накладні на підтвердження факту перевезення вантажів від ТОВ «Одеон Трейд» не містять всіх необхідних реквізитів ТТН. Окрім того, транспортні засоби, зазначені в ТТН, зареєстровані за іншими субєктами господарювання. За інформацією бази даних «Податковий блок», за ТОВ «Одеон Трейд» відсутнє придбання насіння соняшнику, який постачався в адресу позивача, що свідчить про «обрив» ланцюга постачання. Враховуючи вищенаведене, первинні документи, складені між позивачем та ТОВ «Одеон Трейд» не мають юридичної сили, адже складені без фактичного виконання господарських операцій. Наведене також свідчить про отримання позивачем активу у вигляді товару невідомого походження.

За таких обставин просять відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Фіксування судового процесу здійснювалось за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Акорд».

У судовому засіданні 28 березня 2018 року на підставі ст. 250 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Зернопродукт-2015» зареєстровано як юридичну особу 22.05.2015 із присвоєнням ідентифікаційного коду 39799207.

У період з 30 листопада 2016 року по 20 грудня 2016 року посадовими особами ГУ ДФС у Запорізькій області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Зернопродукт-2015» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 25.05.2015 по 30.09.2016, результати якої викладені в акті перевірки №129/08-01-14-02/39799207 від 27.12.2016.

За результатами перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог, зокрема:

1) п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 р. ІІІ Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 7 051 708 грн., у тому числі по періодах:

- 2015 рік у сумі 4 987 750 грн.;

- 3 квартали 2016 року у сумі 2 063 958 грн.;

2) п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення р. 21 «Сума відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації 0110) (рядок 19 декларації 0121-0123, 0130) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду)» на загальну суму 2 293 287 грн.

27 березня 2017 року ГУ ДФС у Запорізькій області у відношенні ТОВ «Зернопродукт-2015» на підставі висновків акту перевірки №129/08-01-14-02/39799207 від 27.12.2016 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- форми «Р» №, яким підприємству збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на загальну суму 7 567 697,50 грн., з яких 7 051 708 грн. за податковим зобовязаннями та 515 989,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- форми «В4» №, яким підприємству зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість декларації за вересень 2016 року на 2 293 287 грн.

Позивач, не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу, звернувся до суду із даним позовом.

Як вбачається зі змісту вищевказаного акту перевірки №129/08-01-14-02/39799207 від 27.12.2016, підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали наступні висновки контролюючого органу.

По-перше, контролюючим органом зазначено, що внесене до статутного капіталу ТОВ «Зернопродукт-2015» його засновниками майно на загальну суму 27 709 700 грн., а саме: кукурудза; є активом у вигляді товару невідомого походження, оскільки засновниками товариства не надано до перевірки документів про походження цих зернових культур. У звязку із цим відповідачем зроблено висновок, що вартість цих зернових культур належить до доходів підприємства та підлягає оподаткуванню.

По-друге, контролюючим органом зроблено висновок про непідтвердженість факту придбання позивачем товарів у його контрагента ТОВ «Одеон Трейд», внаслідок чого позивачем отримано актив у вигляді товару невідомого походження. Даний висновок обґрунтовано тим, що при проведенні перевірки ланцюга постачання по даним реєстрів отриманих податкових накладних кожного субєкта в ланцюгу, згідно АІС «Податковий блок», встановлено «обрив» ланцюга постачання насіння соняшнику. Так, ТОВ «Одеон Трейд» за весь період діяльності не здійснювало придбання насіння соняшника, не здійснювало імпортних операцій та не здійснювало операцій із контрагентами-постачальниками з постачання насіння соняшника. Окрім того, в товарно-транспортних накладних не вказано адресу навантаження, час прибуття, вибуття, довіреності на отримання вантажу, відповідальних осіб. Окрім того, транспортні засоби, якими здійснювалося перевезення товару, не зареєстровані за перевізником.

Проте суд не може погодитися із такими висновками відповідача та вважає за необхідне зазначити наступне.

По-перше, як вказано в акті перевірки та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, ТОВ «Зернопродукт-2015» було створено згідно з Протоколом зборів учасників ТОВ «Зернопродукт-2015» 14.05.2015 та зареєстроване 22.05.2015 Державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Згідно з п. 10.1 ст. 10 Статуту ТОВ «Зернопродукт-2015», зареєстрованого 22.05.2015 за №0038043, для забезпечення діяльності Товариства Учасники за рахунок своїх внесків утворюють Статутний фонд Товариства в розмірі 27 709 700,00 (двадцять сім мільйонів сімсот девять тисяч сімсот) грн. 00 коп. Частки Учасників (засновників) у Статутному капіталі (фонді) Товариства мають такі співвідношення:

- ОСОБА_4 має частку у розмірі 15 229 700,00 (пятнадцять мільйонів двісті двадцять девять тисяч сімсот гривень 00 копійок). Розмір частки ОСОБА_4 у статутному (складеному) капіталі Товариства становить 54,96% (пятдесят чотири цілих девяносто шість сотих відсотка);

- ОСОБА_5 має частку 12 480 000,00 (дванадцять мільйонів чотириста вісімдесят тисяч гривень 00 копійок). Розмір частки ОСОБА_5 у статутному (складеному) капіталі Товариства становить 45,04% (сорок пять цілих чотири сотих відсотка).

На виконання рішення Загальних Зборів учасників ТОВ «Зернопродукт-2015», формування статутного капіталу відбулось внесенням майна засновниками, а саме:

- ОСОБА_4 вніс товар, а саме: кукурудзу, вагою 7 205,17 т. Усього внесок ОСОБА_4 оцінено у розмірі 15 229 700,00 грн.;

- ОСОБА_5 вніс товар, а саме: кукурудзу, вагою 5 804,65 т. Усього внесок ОСОБА_5 оцінено у розмірі 12 480 000,00 грн.

Фактично внесення товару засновниками відбувалося у період з 01.10.2015 по 31.10.2015 різними партіями. Передача товару у якості внеску до статутного капіталу відбувалася згідно з актами приймання-передачі, як визначено у Статуті (п. 10.5 ст. 10 Статуту).

Як свідчать матеріали справи, між ТОВ «ТАВРІЯ-АГРОПРОМ» (орендодавець) та ТОВ «Зернопродукт-2015» (орендар) було укладено договір оренди від 01.07.2015, за умовами якого орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове володіння нерухоме майно, а саме: складські приміщення за адресою: смт. Веселе, вул. Чапаєва, буд. 1.

Як видно з актів приймання-передачі, копії яких долучені до матеріалів справи, фактична передача товару до статутного капіталу ТОВ «Зернопродукт-2015» здійснювалася на орендовані позивачем за вищевказаним договором складські приміщення.

При цьому, контролюючим органом в акті перевірки вказано, що з метою зясування походження зернових культур (кукурудзи), внесених до статутного фонду підприємства, для зясування підприємств, у яких було придбано кукурудзу, умов зберігання, адрес навантажень, зберігання та надання підтверджуючих документів (договорів, товарних накладних, транспортних накладних, платіжних документів, чеків та ін.) було надіслано листи від 08.12.2016 №1241/14/08-01-14-02-08, №1240/14/08-01-14-02-8 засновникам підприємства ТОВ «Зернопродукт-2015» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (відповідно). Станом на дату підписання акту перевірки відповіді не надано.

Отже, із вказаного відповідачем зроблено висновок, що зернові культури (кукурудза), які внесені засновниками до статутного капіталу підприємства, є активом у вигляді товару невідомого походження.

Надаючи правову оцінку цим встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (надалі ПК України). Зокрема ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абз. 1 п. 1.1 ст. 1 ПК України).

Як визначено підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, обєктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Отже, наведеною нормою передбачено, що для цілей оподаткування податком на прибуток обєкт оподаткування, тобто прибуток із джерелом походження з України та за її межами, визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Наказом Міністерства фінансів України № 290 від 29.11.1999 затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153.

Абзацом першим пункту 5 цього Положення (стандарту) визначено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Як видно зі змісту Статуту ТОВ «Зернопродукт-2015», зокрема п. 10.2 ст. 10, формування Статутного фонду здійснюється згідно з положеннями ст. 52 Закону України «Про господарські товариства», ст. 144 Цивільного кодексу України та ст. 87 Господарського кодексу України.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 144 Цивільного кодексу України, статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів.

Аналогічні норми закріплені й у статті 52 Закону України «Про господарські товариства».

За визначенням частини першої статті 87 Господарського кодексу України, сума вкладів засновників та учасників господарського товариства становить статутний капітал товариства.

Водночас, за нормою частин першої, другої статті 13 Закону України «Про господарські товариства», вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Отже, з системного аналізу вищенаведених положень законодавства слідує, що оскільки пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України передбачено, обєкт оподаткування, тобто прибуток, визначається відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, якими передбачено, що зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства до статутного капіталу, в тому числі й за рахунок майна в якості статутного внеску, не враховується при визначенні доходу, тому висновок контролюючого органу про необхідність оподаткування внесків засновників ТОВ «Зернопродукт-2015» до його статутного капіталу як доходу не є таким, що ґрунтується на нормах чинного законодавства.

При цьому, суд також вважає вірними покликання позивача, що чинними законодавством не передбачено вимог щодо підтвердження походження майна, яке вноситься засновниками юридичної особи до її статутного капіталу.

По-друге, під час розгляду справи судом встановлено, що між позивачем і ТОВ «Одеон Трейд» укладено договір купівлі-продажу №ЗП-2015/09 від 23.09.2016, за умовами якого продавець (ТОВ «Одеон Трейд») зобовязується передати належний йому товар у власність покупцеві (ТОВ «Зернопродукт-2015»), а покупець зобовязується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору. Найменування товару соняшник врожаю 2016 року у кількості 1350 +/- 5% тон. Ціна за одну тону метричну товару складає 10 158 грн. з ПДВ (8 465 грн. без ПДВ та 1 693 грн. ПДВ). Загальна ціна товару за даним договором складає 13 713 300,00 грн. +/- 5%. Оплата за поставлений товар має бути перерахована продавцю протягом календарного року з моменту переходу права власності на товар.

Суми податку на додану вартість по податковим накладним, складеним на виконання умов вищевказаного договору, віднесені позивачем до складу податкового кредиту у сумі 2 293 287 грн.

На підтвердження виконання умов цього договору до матеріалів справи надано видаткові накладні №3 від 23.09.2016, №5 від 26.09.2016, №4 від 28.09.2016, № 8 від 29.09.2016, №6 від 30.09.2016, №7 від 30.09.2016.

Між сторонами за вищевказаним договором також було укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу №ЗП-2015/09 від 23.09.2016, якою доповнено пункт 4.3 Договору підпунктом 4.3.1 наступного змісту: «У звязку з невиконанням або неповним виконанням п. 4.3 даного договору, термін оплати повної вартості Товару на розрахунковий рахунок Постачальника продовжується до 31.12.2018 року».

На підтвердження факту перевезення товару до матеріалів справи надано товарно-транспортні накладні б/н від 23.09.2016, від 26.09.2016, від 28.09.2016, від 29.09.2016, від 30.09.2016, від 01.10.2016,

Окрім того, на підтвердження використання придбаного товару у власній господарській діяльності позивачем до матеріалів справи надано: договір купівлі-продажу №3010-ЗСТ від 30.10.2016, укладений між ТОВ «Зернопродукт-2015» (продавець) та ТОВ «Синтез Трейд» (покупець) на товар насіння соняшнику врожаю 2016 року та видаткові й податкові накладні до нього; договір купівлі-продажу №27/10-2016 від 27.10.2016, укладений між ТОВ «Зернопродукт-2015» (продавець) та ТОВ «Привільнянське хлібозаготовельне підприємство» на товар насіння соняшнику врожаю 2016 року та видаткові й податкові накладні до нього.

Надаючи правову оцінку цим встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За змістом п.135.2 ст.135, п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування та доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат та отримання ним доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пункт 138.1 ст.138 ПК України визначає витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, які складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності. У п.138.1.1 цієї ж статті визначено, що такі витрати включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 ст.140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку;

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобовязань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Платник податку має право зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу протягом 365 календарних днів, що наступають за датою виникнення податкових зобовязань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі якщо реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена в порядку, визначеному в пункті 201.16 цієї статті, реєстрація таких податкових накладних/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у підпункті 201.16.4 пункту 201.16 цієї статті. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 цієї статті перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 цієї статті.

Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобовязаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обовязкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обовязкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у звязку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Протягом 90 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою з урахуванням вимог, встановлених підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, контролюючий орган зобовязаний провести документальну перевірку зазначеного продавця для зясування достовірності та повноти нарахування ним зобовязань з податку за такою операцією.

Податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобовязань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення обєкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку та відповідно витрат платника податків.

Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Як свідчать матеріали справи, зауважень до податкових накладних у контролюючого органу не було.

Поряд із цим, суд зазначає, що, відповідно до ч.2 ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно з ст. 1 Закону № 996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.

Суд зазначає, що оглянуті первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди суб'єктами права.

Тобто, надані первинні бухгалтерські документи по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту та відповідно понесених витрат до складу витрат господарської діяльності для цілей визначення обєкта оподаткування податком на прибуток є факт придбання товарів та послуг із метою використання їх в господарській діяльності.

Суд вважає за необхідне зазначити, що усі придбані товари відповідають напрямку господарської діяльності позивача. Отже, укладання договору з ТОВ «Одеон Трейд» безпосередньо повязано з господарською діяльністю позивача.

Документи, які надані позивачем, суд вважає достатніми та такими, що підтверджують факт придбання товару у контрагента, використання його у власній господарській діяльності, та настання змін в майновому стані платника податків.

За таких обставин підстави для невключення сум ПДВ по таких податкових накладних до складу податкового кредиту та сум витрат до складу витрат господарської діяльності для цілей визначення обєкта оподаткування податком на прибуток позивача відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку, а оскільки дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо відсутності підстав для віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту та сум витрат до складу витрат господарської діяльності для цілей визначення обєкта оподаткування податком на прибуток є необґрунтованим, що виключає наявність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідача на результати аналізу ЄРПН по постачальникам контрагента позивача та по ньому самому, оскільки процес аналізу інформаційних баз даних ДФС України та ЄРПН є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобовязань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці. Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, повязаних з нарахуванням і сплатою податку.

В даному випадку до перевірки, рівно як і до суду, надано весь необхідний перелік документів первинного бухгалтерського обліку, що свідчать про реальність вчинення господарських операцій між підприємствами та про настання змін в майновому стані позивача, що само по собі спростовує висновки контролюючого органу про фіктивність таких операцій.

Окрім того, суд звертає увагу на недоречні зауваження контролюючого органу до товарно-транспортних накладених та зазначає таке.

Товарно-транспортна накладна є єдиним для всіх учасників транспортного процесу юридичним документом, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 й зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568 (далі Правила №363), визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

Відповідно до п.п. 11.4-11.6 глави 11 вказаних Правил, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Отже, за змістом вказаних норм, товарно-транспортну накладну складає вантажовідправник й після прийняття вантажу водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

За таких обставин суд зазначає, що оскільки позивач не є ані вантажовідправником, ані перевізником, він не складає ТТН, тому позбавлений можливості впливати на її заповнення третіми особами. А тому й не може нести відповідальність за деякі її дефекти.

Окрім того, суд критично оцінює й зауваження щодо відсутності у власності перевізника всіх перелічених в товарно-транспортних накладних транспортних засобів, адже чинним законодавством не встановлено обовязку для субєкта господарювання автомобільного перевізника мати транспортні засоби саме на праві власності.

Хибним є й висновок контролюючого органу про отримання позивачем активу у вигляді товару невідомого походження, що вважається безоплатно отриманим.

За визначенням пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 ПК України, безоплатно надані товари, роботи, послуги:

а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;

б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;

в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Під час розгляду справи не встановлено укладання позивачем договорів дарування, інших договорів, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості товарів: насіння соняшнику врожаю 2016 року, чи їх повернення, або отримання позивачем таких товарів без укладення таких договорів.

Не встановлено також й факту передавання позивачеві на відповідальне зберігання насіння соняшнику врожаю 2016 року та використання їх позивачем.

Напроти, під час розгляду справи судом встановлено факт сплати позивачем грошових коштів за отримані товари.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновок про порушення позивачем податкового законодавства, зроблений відповідачем в акті перевірки, є необґрунтованим та недоведеним, у зв'язку з чим спірні податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем на підставі встановлених актом перевірки порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності..

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність необхідної сукупності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопродукт-2015» задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 27 березня 2017 року № та від 27 березня 2017 року №.

3. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 147914 (сто сорок сім тисяч девятсот чотирнадцять) гривень 77 копійок присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопродукт-2015» (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 8, оф. 86 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 10.04.2018.

Суддя Ю.П. Бойченко