Справа № 816/1974/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції : Г.В. Костенко

19 квітня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/1974/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Перцової Т.С.

суддів: Жигилія С.П. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (м. Полтава) від 13.02.2018 р. (13:02 год., повний текст рішення виготовлений 16.02.2018 р.) по справі № 816/1974/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області третя особа Селянське (фермерське) господарство "Луч"

про визнання відмови протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

08.11.2017 р. ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі по тексту ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, відповідач), третя особа - Селянське (фермерське) господарство "Луч" (далі по тексту СФГ «Луч»), в якому просив суд :

- визнати протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Полтавській області в затверджені проекту щодо відведення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) земель сільськогосподарського призначення державної власності для передачі у власність ОСОБА_1 - члену СФГ "Луч" для ведення фермерського господарства, розташованої на території Корнієнківської сільської ради (за межами населеного пункту) Великобагачанського району Полтавської області, загальною площею 5,0000 га, кадастровий номер :00:006:0110, викладену у листі від 30.08.2017 р. №12510/6-17;

- зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути клопотання, яким затвердити проект щодо відведення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) земель сільськогосподарського призначення державної власності для передачі у власність ОСОБА_1 - члену СФГ "Луч" для ведення фермерського господарства, розташованої на території Корнієнківської сільської ради (за межами населеного пункту) Великобагачанського району Полтавської області, загальною площею 5,0000 га, кадастровий номер :00:006:0110, та передати вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_1

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2018 р. по справі № 816/1974/17 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа - Селянське (фермерське) господарство "Луч", про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено повністю.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2018 р. по справі № 816/1974/17 скасувати, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні голови СФГ «Луч» ОСОБА_2, який виступає у справі як третя особа, і надав суду нотаріально посвідчену заяву про те, що припинить право постійного користування в інтересах позивача на підставі ст.ст.131-132 ЗК України. При цьому, жодною нормою законодавства не зобовязано третю особу або ОСОБА_2 на момент розгляду справи припинити право постійного користування на момент розгляду клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність позивачу. Стверджує, що ОСОБА_3 як голова СФГ «Луч» фактично відмовився від земельної ділянки розміром 5,0000 га, кадастровий номер :00:006:0110, та просив суд задовольнити позов на користь ОСОБА_1 Враховуючи викладене, з посиланням на ч.2 ст.13 Закону України «Про фермерське господарство» вказує на наявність підстав для безоплатної передачі позивачу як члену фермерського господарства «Луч» у приватну власність із раніше наданої у користування земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. З вказівкою на ч.4 ст.122, ст.186-1 Земельного кодексу України стверджує про неправомірність відмови відповідача у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачеві.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ГУ Держземагенства у Полтавській області від 13.05.2014 №507-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" надано гр. ОСОБА_1 - члену СФГ "Луч" дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) орієнтовною площею 4,228 га земель сільськогосподарського призначення державної власності із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, розташованої в адміністративних межах Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (а.с.79).

18.08.2017 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області із заявою (вхідний номер Д-19557/0/5-17 від 18.08.2017) про повторний розгляд та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для передачі у власність як члену Селянського (фермерського) господарства "Луч" для ведення фермерського господарства, розташованої на території Корнієнківської сільської ради (за межами населеного пункту) Великобагачанського району Полтавської області, загальною площею 5,0000 га, кадастровий номер :00:006:0110 (а.с.42).

За результатами розгляду вказаної заяви листом ГУ Держгеокадастру в Полтавській області від 30.08.2017 №12510/6-17 позивача повідомлено про відсутність правових підстав для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З посиланням на ч.5 ст.116 Земельного кодексу України, постанову Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" зазначено, що у разі добровільної відмови юридичної або фізичної особи від земельної ділянки (у тому числі земельної частки (паю), яка перебуває у власності або користуванні такої особи), передавати таку земельну ділянку можливо лише в користування за результатами земельних торгів, не допускаючи передачі таких земельних ділянок у приватну власність.

ОСОБА_1, не погодившись із вказаною відмовою ГУ Держгеокадастру в Полтавській області, звернувся до суду з даним позовом про її оскарження та зобовязання відповідача повторно розглянути клопотання позивача, затвердити проект щодо відведення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) земель сільськогосподарського призначення державної власності для передачі у власність ОСОБА_1І, - члену СФГ "Луч" для ведення фермерського господарства, та передати вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_1

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки земельна ділянка площею 5,0000 га з кадастровим номером :00:006:0110, яку позивач просив передати йому у власність як члену СФГ "Луч", входить до складу земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_2, та станом на час розгляду даної справи право користування ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку не припинено у порядку, визначеному законом, тому рішення ГУ Держгеокадастру у Полтавській області про відмову в затверджені проекту щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність ОСОБА_1 - члену СФГ "Луч" для ведення фермерського господарства, оформлене листом від 30.08.2017 р. №12510/6-17, є законним. Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про скасування такого рішення та зобовязання відповідача повторно розглянути клопотання позивача щодо затвердження проекту землеустрою, затвердити проект щодо відведення земельної ділянки та передати вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_1, - необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

При цьому, розглядаючи вказані позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що «фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

У відповідності до ч.1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як встановлено частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (ч.5 ст.5 КАС України).

Згідно з п.1 ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

За визначенням п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні предметної юрисдикції справи слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних відносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка площею 5,0000 га, з кадастровим номером :00:006:0110, на яку претендує позивач, перебуває у постійному користуванні громадянина ОСОБА_2 на підставі державного акту на право постійного користування землею серії І-ПЛ № 009158, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №55 від 25.12.2000 (а.с.14). З огляду на приписи частини третьої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" таке право користування на земельну ділянку, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнається дійсним.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження припинення права користування ОСОБА_2 спірною земельною ділянкою в порядку, визначеному законом.

Таким чином, земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_1, на даний час не є вільною та знаходиться у користуванні іншої особи, яка не є відповідачем по даній справі і якій вже оформлено право постійного користування та видано державний акт на цю земельну ділянку.

Колегія суддів зазначає, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед субєктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ними (ним) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Згідно з ч.1 ст.15-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Спір у даній справі стосується реалізації Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області своїх повноважень на розпорядження земельною ділянкою площею 5,0000 га з кадастровим № :00:006:0110 від імені держави як власника цієї земельної ділянки.

При цьому, у спірних відносинах держава як власник спірної земельної ділянки вже реалізувала своє право, надавши спірну земельну ділянку у постійне користування ОСОБА_2

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у власність чи оренду (тобто ненормативного акту, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною або юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної або господарської юрисдикції відповідно, оскільки спір стосується захисту приватних інтересів.

Така правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України від 09 лютого 2016 року у справах № 816/3735/14, № 0870/562/12 та від 26 квітня 2016 року у справі № 1705/1156/2012, а також рішеннях Великої палати Верховного суду від 04.04.2018 р. по справах № 813/7654/14, № 439/1593/16-а, постановах Верховного Суду від 06.02.2018 р. по справі № 804/7342/14, від 27.03.2018 р. по справі № 456/103/15-а.

При цьому, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Одним із способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п.10 ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що спір у даній справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, а за своїм предметом та субєктним складом сторін повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

У свою чергу, згідно з п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2018 р. по справі № 816/1974/17 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ч.4 ст.229, ст.ст.241, 243, 250, 310, 315, 319, 321, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2018 по справі № 816/1974/17 скасувати.

Провадження в адміністративній справі № 816/1974/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа Селянське (фермерське) господарство "Луч" про визнання відмови протиправною та зобовязання вчинити певні дії закрити.

Розяснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з дати її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст ухвали складений та підписаний 24.04.2018.