Справа № 804/412/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року Справа № 804/412/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Відповідача-1 Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Відповідача-2 Головного управління ДФС у Дніпропетровській обла про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №1250-17 від 16.06.2015р. та № від 07.12.2017р. та визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2017р. (згідно штемпеля поштового звязку) ОСОБА_4 звернулась з адміністративним позовом до Відповідача-1 Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Відповідача-2 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 16.06.2015р. №1250-17 форми "Ф", яким ОСОБА_4 нараховано транспортний податок за 2015 рік в розмірі 25000,00 грн.;

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області щодо нарахування ОСОБА_4 пені у розмірі 3750,82 грн. за прострочення строку оплати транспортного податку за 2015 рік;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 07.12.2017р. № форми "Ш", яким ОСОБА_4 нараховано штраф в розмірі 5000,00 грн. за затримку на 126 календарних днів за несплату (неперерахування) грошового зобов`язання з транспортного податку за 2015 рік.

Свої позовні вимоги, з урахуванням заяв поданих 31.01.2018р. та 07.02.2018р. та відповіді на відзив, позивач обґрунтовує тим, що з 18.08.2011р. вона є власником транспортного засобу TOYOTA HIGHLANDER, з обємом двигуна 3456 см.куб. 2011 року випуску, ДПІ у Бабушкінському (зараз - Шевченківському) районі м. Дніпропетровська було винесене податкове повідомлення-рішення від 16.06.2015р. №1250-17 форми «Ф» про нарахування позивачеві транспортного податку за 2015 рік в розмірі 25000,00 грн., яке було сплачено позивачем 30.08.2016р., а також ДПІ була нарахована пеня за несвоєчасну сплату транспортного податку за 2015р. в розмірі 3750,82 грн., яку позивач також сплатив 31.08.2016р. Крім того, 22.11.2017р. Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було проведено камеральну перевірку позивача щодо своєчасності сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2015р., за результатами якої 22.11.2017р. складено акт №26312/04-56-13-09/НОМЕР_1 та винесено податкове повідомлення-рішення № форми «Ш» від 07.12.2017р., за яким позивачу за затримку на 126 календарних днів за несплату (неперерахування) грошового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб нараховано штраф у розмірі 5000,00 грн. Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню з огляду на те, що транспортний податок було введено з 01.01.2015р. згідно Закону України №71-VІІІ від 28.12.2014р. та вказаний податок віднесено до місцевих податків, а рішення про встановлення місцевих податків та їх оприлюднення відповідними органами місцевого самоврядування повинно прийматися до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків і зборів згідно до вимог п.п.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України, а отже, рішення місцевих рад щодо транспортного податку, прийняті у 2015 році могли встановлювати плановим лише 2016 рік та не могли бути застосовані в 2015 році. Враховуючи особливості правового регулювання застосування податковим органом ст. 267 Податкового кодексу України оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2015 році з урахуванням ст. 58 Конституції України та практики Європейського суду з прав людини. Щодо сплати податкового зобовязання з транспортного податку та пені, то позивач зазначає, що така сплата не свідчить про визнання нею правомірності їх нарахування з огляду на положення п.56.18 ст.56 Податкового кодексу України, згідно яких платник податків має право оскаржити в судовому порядку податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. До того ж, на підтвердження своєї правової позиції посилається на постанову Верховного Суду України від 18.01.2018р. у справі №804/1241/17.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача-1 в судове засідання не зявився, проте 07.02.2018р. надав до канцелярії суду клопотання, в якому просив про розгляд справи за його відсутності (а.с.58).

Представник відповідача-2 в судове засідання 28.02.2018р. не зявився без поважної причини, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належний чином 07.02.2018р., що підтверджується його розпискою, наявною в матеріалах справи (а.с.70).

Разом з тим, в судовому засіданні 07.02.2018р. представник відповідча-2 проти позову заперечував, в усних поясненнях та у письмовому відзиві на позов просив у задоволенні даного позову відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що транспортний засіб, який належить позивачу є обєктом оподаткування транспортним податком у 2015 році, а позивач, відповідно, є платником такого податку згідно ст.267 Податкового кодексу України. Контролюючим органом було проведено камеральну перевірку з питання своєчасності сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік позивачем. Внаслідок перевірки було встановлено порушення правил сплати податків, а саме: не сплачено в установлений строк узгоджені податкові зобовязання протягом строків визначених пп.267.8.1 п.267.8 ст.267 Податкового кодексу України по податковому повідомленню-рішенню №1250-17 від 16.06.2015р. на суму 25000,00 грн. з граничним терміном сплати 05.11.2015р., яке фактично було сплачено 30.08.2016р. з порушенням строку сплату на 299 днів, в результаті чого контролюючим органом було прийняте податкове повідомлення-рішення № від 07.12.2017р. форми "Ш", яким визначено штрафні санкції за затримку на 299 календарних днів сплати фізичною особою транспортного податку в розмірі 5000,00 грн., окрім того, як зазначає представник відповідача-2, у відповідності до положень ст. 129 Податкового кодексу України за несвоєчасну сплату транспортного податку за 2015р. позивачу була нарахована пеня. Щодо тверджень позивача про безпідставність застосування транспортного податку у 2015р., оскільки його застосування у 2015 році є незаконним та не відповідає принципу стабільності, закріпленому у п.п.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, представник відповідача-2 зазначає, що контролюючий орган в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, а тому оспорювані податкові повідомлення-рішення та дії контролюючого органу були прийняті на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством України, а отже підстави для скасування таких податкових повідомлень-рішень та визнання дій протиправними відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно п.1 ч.3 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за відсутності учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи наведене, подане представником відповідача-1 клопотання про розгляд справи за його відсутності, належне повідомлення відповідача-2 про дату, час і місце судового засідання, строки розгляду справи, встановлені ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представників відповідача-1 та відповідача-2 згідно до вимог ч.3 ст.194, п.1 ч.3 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 28.02.2018р.

У ході судового розгляду справи та із наданих суду документів, судом встановлені наступні обставини у справі.

ОСОБА_4 є власником легкового автомобілю марки TOYOTA моделі HIGHLANDER (рік випуску 2011, колір сірий, обєм двигуна 3456 куб.см.), що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та інформацією Центру ДАІ 1203 підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, наявними в матеріалах справи, що не оспорюється сторонами (а.с.14,54-55).

16.06.2015р. податковою інспекцією було прийнято податкове повідомлення-рішення №1250-17 за яким позивачеві на підставі п.п.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України було визначено грошове зобовязання з транспортного податку за 2015р. у розмірі 25000 грн., що підтверджується копією відповідного рішення (а.с.15).

Вказане податкове повідомлення-рішення було вручено позивачеві 03.08.2015р. у спосіб, визначений п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України, що підтверджується копією поштового конверту (а.с.52).

Вказане грошове зобовязання по транспортному податку за 2015р. за вищевказаним податковим повідомленням-рішенням позивачем було сплачено 30.08.2016р. згідно квитанції №0.0.608843877.1, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 16).

У звязку зі сплатою позивачем вказаного грошового зобовязання по транспортному податку за 2015р. податковою інспекцією була нарахована пеня за прострочення строку його сплати у розмірі 3750,82 грн., яка також була сплачена позивачем 31.08.2016р. згідно квитанції №0.0.609338026.1, копія якої також наявна у матеріалах справи (а.с. 17).

Також, і 22.11.2017р. Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області була проведена камеральна перевірка позивача з питання своєчасності сплати транспортного податку з фізичних осіб, за результатами якої був складений акт №26312/04-36-13-09, за висновками якого було встановлено порушення позивачем термінів сплати узгоджених сум грошових зобовязань, визначених у пп.267.8.1 п.267.8 ст.267 Податкового кодексу України та на підставі вказаного акту контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 07.12.2017р. за затримку на 126 календарних днів за несплату грошового зобовязання в сумі 25000 грн. про застосування штрафу у розмірі 20%, у сумі 5000 грн. (а.с. 20, 46).

Дане податкове повідомлення-рішення було вручено позивачеві 20.12.2017р., що підтверджується копією поштового повідомлення, наявного в матеріалах справи (а.с.48).

Позивач оспорює вказані вище податкові повідомлення-рішення, а також дії по нарахуванню пені, просить їх визнати протиправними та скасувати посилаючись на те, що дії відповідачів щодо нарахування пені та оспорювані податкові повідомлення-рішення є протиправними та необґрунтованими, оскільки транспортний податок за 2015р. може бути застосований не раніше 01.01.2016р. з урахуванням вимог п.п.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України, транспортний податок є місцевим податком, проте рішення міською радою до 15.07.2014р. на 2015р. не приймалось та не оприлюднювалось, а тому вважає, що відсутні підстави для застосування цього податку у 2015р., так як вони є такими, що не відповідають принципу стабільності, закріпленому у п.п.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України.

Заслухавши представників позивача та відповідача-2, які брали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1250-17 від 16.06.2015р. про нарахування позивачеві транспортного податку за 2015р. у розмірі 25000 грн. та щодо визнання протиправними дій відповідача по нарахуванню пені за прострочення строку сплати транспортного податку за вказаний період у розмірі 3750,82 грн., виходячи з наступного.

Підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України визначено, що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо, зокрема, сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Так, як свідчать матеріали справи, сума грошового зобовязання по транспортному податку за 2015р. у розмірі 25000 грн. за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням №1250-17 від 16.06.2015р. позивачем була сплачена самостійно 30.08.2016р., у тому числі і була сплачена самостійно і сума нарахованої пені за прострочення строку сплати транспортного податку за 2015р. у розмірі 3750,82 грн., що підтверджується копіями квитанцій, наявних у справі (а.с. 16-17).

Факт самостійної сплати транспортного податку за 2015р. та нарахованої позивачеві пені також був підтверджений і представником позивача у ході судового розгляду справи.

Таким чином, аналізуючи вказані обставини щодо сплати позивачем транспортного податку за 2015р. у розмірі 25000 грн. за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням №1250-17 від 16.06.2015р. та пені у розмірі 3750,82 грн. у сукупності з вищенаведеними нормами п.п. 60.1.1 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що на момент оскарження вказаного вище податкового повідомлення-рішення воно є відкликаним внаслідок сплати суми грошового зобовязання самостійно позивачем станом на 30.08.2016р., а тому у адміністративного суду відсутні будь-які правові підстави для задоволення даного адміністративного позову в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1250-17 від 16.06.2015р., а також і в частині визнання дій відповідача протиправними щодо нарахування пені за прострочення строку сплати транспортного податку за 2015р. у розмірі 3750,82 грн.

Тобто, оспорюваного податкового повідомлення-рішення на момент розгляду справи не існує, бо воно з 30.08.2016р. є відкликаним.

В той же час, підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 07.12.2017р. про застосування до позивача штрафу за затримку на 126 календарних днів сплати грошового зобовязання з транспортного податку за 2015р. у розмірі 5000 грн., виходячи з наступного.

Згідно вимог п.п. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 Податкового кодексу України транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

За приписами п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України визначено, що у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах, зокрема, при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до п.п. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України при нарахуванні суми податкового зобовязання, визначеного контролюючим органом у випадках, не повязаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобовязання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

За змістом п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до загальних норм цивільного законодавства, зокрема, ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Аналізуючи вказані вище норми матеріального права можна дійти висновку, що норми Податкового кодексу України в частині застосування штрафних санкцій та пені є спеціальними по відношенню до загальних норм цивільного законодавства, проте і норми спеціального законодавства, і норми загального цивільного законодавства визначають відповідальність субєктів та платників податків за не виконання взятих на себе зобовязань та покладених державою обовязків по сплаті податків та зборів до бюджету, при цьому, за ст. 61 Конституції України, яка є нормою прямої дії, передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду та за одне й те саме порушення.

За викладеного, суд приходить до висновку, що нарахування позивачеві пені за прострочення строку сплати транспортного податку за 2015р. у сумі 3750,82 грн. (яка була сплачена позивачем) та штрафу за затримку на 126 календарних днів щодо несплати грошового зобовязання з транспортного податку за 2015р. у розмірі 5000 грн. за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням № від 07.12.2017р. є одним і тим самим видом юридичної відповідальності за одне і те саме порушення, а тому з урахуванням того, що позивач самостійно сплатив пеню за вказане порушення, застосування до позивача ще й штрафу за це ж саме порушення є протиправним та не відповідає вимогам ст. 61 Конституції України.

З урахуванням наведеного та задовольняючи позов у частині визнання протиправним та скасування вищенаведеного податкового повідомлення-рішення суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин норми прямої дії ст. 61 Конституції України, за якою ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності за одне й те саме порушення.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч.1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Так, у ході судового розгляду справи представником позивача не надано жодних доказів та не наведено жодних підстав, що свідчать про можливість оскарження рішення субєкта владних повноважень за умови сплати грошового зобовязання, визначеного за таким рішенням та за умови, що на момент звернення з позовом та на момент розгляду цієї справи таке податкове повідомлення-рішення є відкликаним за п.п. 60.1.1 п. 60. 1 ст. 60 Податкового кодексу України.

При цьому, слід зазначити, що судом не можуть бути прийнята до уваги та врахована правова позиція Верховного Суду України у справі №804/1241/17 від 18.01.2018р., оскільки обставини у наведеній справі та у цій адміністративній справі не є подібними, зокрема, у вказаній справі позивач самостійно не сплачував суми нарахованого транспортного податку за 2015р., тоді як у цій адміністративній справ сума грошового зобовязання нарахованого за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням була самостійно сплачена позивачем 30.08.2016р., тобто оспорюване податкове повідомлення-рішення на момент розгляду справи є відкликаним за приписами п.п. 60.1.1 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України.

Також і представником відповідача не було надано суду жодних доказів правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення № від 07.12.2017р. про застосування штрафу за затримку сплати транспортного податку за 2015р. у розмірі 5000,00 грн. за умови, що позивачем була уже сплачена нарахована відповідачем пеня за прострочення строку сплати транспортного податку за 2015р. у сумі 3750,82 грн. з урахуванням вимог ст. 61 Конституції України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 07.12.2017р. про застосування штрафу у сумі 5000,00 грн. у відповідності до вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що оспорюване рішення є протиправним та таким, що прийнято не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 07.12.2017р. № форми "Ш", яким позивачеві нараховано штраф в розмірі 5000,00 грн. за затримку на 126 календарних днів за несплату (неперерахування) грошового зобов`язання з транспортного податку за 2015 рік, а в іншій частині позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №0.0.926715761.1 від 26.12.2017р. у розмірі 640 грн. 00 коп. (а.с.3).

Керуючись 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Відповідача-1 Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Відповідача-2 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №1250-17 від 16.06.2015р. та № від 07.12.2017р. та визнання протиправними дій - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 07.12.2017р.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, ) на користь ОСОБА_4 (49040, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 640 грн. 00 коп. (шістсот сорок грн. 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складене - 05.03.2018р.

Суддя ОСОБА_1