Справа № 804/16182/15
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2018 року

Київ

справа №804/16182/15

провадження №К/9901/10274/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Міністерства внутрішніх справ України про стягнення сум заборгованості, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Турлакової Н. В., суддів: Турової О. М., Царікової О. В., та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Далим Ю. М., суддів: Уханенка С. А., Богданенка І. Ю.,

в с т а н о в и в :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - ГУМВС України в Дніпропетровській області) та Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), в якому просила:

стягнути з МВС України, ГУМВС України в Дніпропетровській області на користь позивача одноразову грошову допомогу в сумі 26689,32 грн.;

зобов'язати МВС України, ГУМВС України в Дніпропетровській області призначити нарахувати та сплатити на користь позивача, починаючи з 06 листопада 2015 року протягом наступних двох календарних місяців щомісячну грошову допомогу в сумі 4777,50 грн. за один місяць;

зобов'язати МВС України, ГУМВС України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та сплатити на користь позивача, починаючи з 06 листопада 2015 року протягом наступних дванадцяти календарних місяців щомісячну грошову допомогу в сумі 125,00 грн. за один місяць;

стягнути з МВС України, ГУМВС України в Дніпропетровській області на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В мотивування позову зазначає, що з серпня 2002 року по листопад 2015 року вона проходила службу в органах внутрішніх справ на посадах середнього та старшого начальницького складу.

Однак, 06 листопада 2015 року ГУМВС України в Дніпропетровській області видано наказ № 485 о/с, яким майора міліції ОСОБА_1 звільнено з посади старшого слідчого слідчого відділення лінійного відділу в річковому порту "Дніпропетровськ" ГУМВС України в Дніпропетровській області з 06 листопада 2015 року з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114), через скорочення штатів.

Позивач вказує, що вона звернулась до Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУМВС України в Дніпропетровській області з приводу отримання вихідної допомоги при звільненні, однак її повідомили, що відповідно до діючого законодавства, ніяких виплат при звільненні для її категорії працівників не передбачено.

Позивач стверджує, що при звільненні їй було вручено відповідний наказ та трудову книжку, проте жодних сум вихідної допомоги сплачено не було.

Вважаючи, що відповідачем істотно порушені вимоги чинного законодавства, які передбачають гарантії для працівників органів внутрішніх справ при їх звільненні через скорочення штатів, ОСОБА_1 звернулась до суду з метою захисту своїх прав.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано ГУМВС України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні ОСОБА_1 у відповідності до повних 13 років служби та, виходячи з 50 % посадового окладу, що передував моменту звільнення.

В решті позову - відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року змінено, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на положення постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" та виклавши абзац 2 резолютивної частини у наступній редакції: "Зобов'язати Головне управління МВС України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 13 календарних років служби".

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі ГУМВС України в Дніпропетровській області, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Свою касаційну скаргу мотивує неврахування судами попередніх інстанцій того, що ОСОБА_1 на час звільнення з органів внутрішніх справ грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення не отримувала у зв'язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною без збереження заробітної плати, що передбачено пунктом 3 статті 25 Закону України "Про відпустки". Враховуючи, що норми спеціального законодавства, що регулюють правовідносини у сфері виплати одноразової грошової допомоги особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, а саме стаття 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не містять порядку (механізму) виплати одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового та начальницького складу, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), тому ГУМВС України в Дніпропетровській області, відмовивши у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні, на думку відповідача, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений діючим законодавством.

Водночас позивач у запереченнях вказує на безпідставність касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1, починаючи з 15 серпня 2002 року проходила службу в органах внутрішніх справ, обіймаючи на момент звільнення посаду старшого слідчого слідчого відділення лінійного відділу в річковому порту "Дніпропетровськ" ГУМВС України в Дніпропетровській області, маючи спеціальне звання майора міліції.

Наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області № 416 о/с від 29 вересня 2015 року відповідно до пункту 3 частини першої статті 25 Закону України "Про відпустки" надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею 6-ти років, майору міліції ОСОБА_1 старшому слідчому слідчого відділення лінійного відділу в річковому порту "Дніпропетровськ" ГУМВС України в Дніпропетровській області, з 01 жовтня 2015 року по 01 січня 2016 року.

Наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області № 485 о/с від 06 листопада 2015 року, майора міліції ОСОБА_1 старшого слідчого слідчого відділення лінійного відділу в річковому порту "Дніпропетровськ" ГУМВС України в Дніпропетровській області звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за пунктом 64 "г" Положення № 114 через скорочення штатів з 06 листопада 2015 року. Вислуга років на день звільнення складає 13 років 02 місяці 21 день.

03 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила виплатити їй вихідну допомогу у зв'язку зі звільненням за пунктом 64 "г" Положення № 114 через скорочення штатів відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України № 499 від 31 грудня 2007 року.

За результатами розгляду вказаної заяви ГУМВС України в Дніпропетровській області листом № 9/Т-5 від 15 грудня 2015 року повідомлено позивача про те, що статтею 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у разі звільнення зі служби у зв'язку із скороченням штатів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31 грудня 2007 року № 499, особам рядового і начальницького складу надається відпустка по догляду за дитиною без збереження грошового забезпечення. Таким чином, підстав для нарахування і виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби немає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що перебування особи у відпусті по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не може невілювати їх право на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності 10 років, у зв'язку з чим наявні підстави для зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, виходячи з 50% посадового окладу, що передував моменту звільнення.

Зазначена позиція була підтримана і Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та змінив, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на положення постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" та виклав абзац 2 резолютивної частини у наступній редакції: "Зобов'язати Головне управління МВС України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 13 календарних років служби".

Верховний Суд висновки суду апеляційної інстанції вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки регулюється Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII "Про міліцію", в редакції чинній на момент виникнення правовідносин.

Так, відповідно до статті 18 вказаного Закону, порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням № 114, згідно з пунктом 8 якого дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема у зв'язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

За приписами пункту 64 "г" Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Водночас, на момент розгляду цієї справи Закон України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" втратив чинність та вступив у дію Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ "Про Національну поліцію".

Відповідно до пункту 1 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію", останній набирає чинності через три місяці з дня наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та Перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини п'ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Закон України "Про Національну поліцію" опублікований в газеті Голос України 06 серпня 2015 року за № 141-142 і набрав чинності 07 листопада 2015 року.

Враховуючи викладене, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17- 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону набирають чинності з 07 серпня 2015 року.

Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію", з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

За правилом встановленим пунктом 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Пунктом 10 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" обумовлено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

З матеріалів справ вбачається, що ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ на посаді старшого слідчого слідчого відділення лінійного відділу в річковому порту "Дніпропетровськ" ГУМВС України в Дніпропетровській області

Наказом заступника Міністра внутрішніх справ України "Про організаційно-штатні питання" від 06 листопада 2015 року № 1388 скорочено всі штатні посади органів МВС України, в тому числі і в Дніпропетровській області.

Таким чином, звільнення позивача відбулось у зв'язку зі скороченням штатів.

З матеріалів справи вбачається, що 03 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила виплатити їй вихідну допомогу у зв'язку зі звільненням за пунктом 64 "г" Положення № 114 через скорочення штатів відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України № 499 від 31 грудня 2007 року, проте листом № 9/Т-5 від 15 грудня 2015 року відмовлено позивачу у наведеній виплаті, посилаючись на приписи статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Так, відповідно до статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічне положення закріплено в абзацах першому - третьому пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (далі - Постанова № 393), згідно з якими військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наведені положення пункту 10 Постанови № 393 не пов'язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям права на пенсію.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що частиною першою статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлені дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним в ній особам: які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я та які звільнені зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням за наявності вислуги 10 років і більше.

За такого правового врегулювання та обставин справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною не може невілювати її право на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності 10 років вислуги.

Як свідчать встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, станом на час звільнення з органів внутрішніх справ, вислуга років позивача складала 13 років 02 місяці та 21 день, а підставою для звільнення було скорочення штатів, що, виходячи з приписів чинного законодавства, надає їй право на отримання одноразової грошової допомоги.

Слід зазначити, що одноразова грошова допомога особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які звільнені зі служби за віком у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням має разовий характер.

Право на її одержання пов'язане з наявністю 10-річної вислуги та звільненням зі служби, зокрема, з указаних підстав.

Верховний Суд звертає увагу, що при вирішенні цього спору, суд першої інстанції дійшов висновку щодо необхідності розрахувати позивачу 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у відповідності до посадового окладу, що передував звільненню, виходячи з положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Верховний Суд зауважує, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб, тобто рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, тощо.

Аналогічна правова позиція також зазначена в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці".

За такого правового врегулювання, застосування до спірних правовідносин приписів Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 є безпідставним.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що, виходячи з приписів статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" одноразова грошова допомога підлягає розрахунку в розмірі 50 відсотків саме місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець