Справа № 635/5075/17
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 р. м. ХарківСправа № 635/5075/17

Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Лях О.П.

суддів: Старосуда М.І. , Яковенка М.М.

при секретарі судового засідання Жданюк А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського районного суду Харківської області від 28.11.2017 року (головуючий суддя І інстанції Юдін Є.О., смт.Покотилівка Харківського району Харківської області, повний текст складено 28.11.2017 року) по справі № 635/5075/17 за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1 до Будянської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, ОСОБА_5 та ОСОБА_1, звернулися до суду з позовом до Будянської селищної ради Харківського району Харківської області (далі - Будянська селищна рада), ОСОБА_6, ОСОБА_7, в якому просили скасувати рішення Будянської селищної ради ХХХІІ сесії V скликання від 11 жовтня 2010 року про надання дозволу ОСОБА_6, ОСОБА_7 на збереження самочинно збудованої прибудови до квартири АДРЕСА_2. (а.с.2-5)

Позовні вимоги вмотивовані тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 самочинно, без погодження та розробки проектної документації, без оформлення права користування відповідною земельною ділянкою до належної їм квартири було збудовано прибудову. У зв'язку з тим, що дана прибудова створює незручності та небезпеку для життя та здоров'я позивачів, останні звернулися до суду у порядку цивільного судочинства із позовом про знесення самочинної прибудови. Під час розгляду справи було з'ясовано що Будянська селищна рада своїм рішенням дозволила ОСОБА_6 та ОСОБА_7 збереження самочинної прибудови та погодила прийняття до експлуатації відповідної прибудови.

Позивачі не згодні з рішенням Будянської селищної ради XXXII сесії V скликання від 11 жовтня 2010 року та вважають його незаконним, оскільки збереження самочинної прибудови було можливе лише за виконання певних умов, які не були виконані. Крім того, до повноважень Будянської селищної ради Харківського району Харківської області не входить прийняття об'єктів будівництва до експлуатації та надання дозволу на їх збереження.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 28.11.2017р.відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_1. (а.с.78-81)

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. (а.с.88-91)

В обгрунтування апеляційної скарги вказано ті ж підстави та мотиви, покладені в основу позовної заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу Будянська селищна рада, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просить залишити постанову суду першої інстанції без змін, як таке що прийняте з урахуванням всіх обставин справи.

ОСОБА_6 у відзиві на апеляційну скаргу заперечувала проти її задоволення, оскільки згідно до висновку, проведеного КП «Архітектурне бюро Харківського району» від 11.10.2010 самочинна збудована прибудова дозвіл на збереження якої дано оскаржуваним рішенням здійснена без порушень протипожежних та будівельних норм ДБН 366-92**

Позивач та представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Представники відповідача та ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечувалии та просили залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає , що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Матеріали справи свідчать, що позивачі у справі - ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане 19 грудня 1997 року Відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації, реєстрова книга № 14, реєстр НОМЕР_1. (а.с.9)

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належить суміжна з позивачами квартира АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 лютого 1996 року за НОМЕР_2.

В 1997-1998 роках останніми до належної їм квартири було збудовано прибудову літ. «А5-1» площею 12,80 кв.м. для забезпечення першочергових життєзабезпечувальних умов.

В подальшому, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до селищного голови із заявою про оформлення самочинно збудованої прибудови (а.с.12) та затвердження обстеження самочинно побудованої прибудови до квартири у багатоквартирному житловому будинку (а.с.14).

При цьому, із «Обстеження самочинно побудованої прибудови у багатоквартирному будинку», що виконаний Комунальним підприємством «Архітектурне бюро Харківського району» у 2010 році, вбачається, що до квартири АДРЕСА_2, самочинно збудована прибудова літ. «А5-1» розміром 4,10х3,90 м. загальною площею 12,80 кв. м., яка розташована без порушень протипожежних та будівельних норм. (а.с.15-18)

Рішенням ХХХІІ сесії V скликання Будянської селищної ради Харківського району Харківської області від 11 жовтня 2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надано дозвіл на збереження самочинно збудованої прибудови літ. «А5-1» розміром 4,10х3,90 м. загальною площею 12,80 кв. м. до квартири АДРЕСА_2.

Під час прийняття рішення селишною радою було прийнято до уваги письмову згоду всіх співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1.. (а.с.13)

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, оскаржуване рішення Будянської селищної ради Харківського району Харківської області від 11 жовтня 2010 році про надання дозволу на збереження спірної прибудови приймалось з урахуванням висновку Комунального підприємства «Архітектурне бюро Харківського району» після обстеження відповідної прибудови та яким встановлено, що прибудова розташована без порушень протипожежних та будівельних норм. Також суд першої інстанції вказав, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення Будянської селищної ради була надана згода на збереження самочинної прибудови мешканцями будинку, в тому числі і ОСОБА_5

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 4 Європейської Хартії місцевого самоврядування, ратифікованою Україною 15 липня 1997 року, органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Аналогічні гарантії місцевого самоврядування закріплені в розділі ХІ Конституції України та Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

За правилами ст.18 ЗУ Про основи містобудування» №2780-ХІІ від 1992р., будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад. Це право ради можуть делегувати відповідним виконавчим органам.

За змістом статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини п'ятнадцятої статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради, який вона приймає на першій сесії.

На підставі системного аналізу наведених правових норм вбачається, що всі рішення (крім визначених законом випадків) місцева рада приймає на сесії, після обговорення, більшістю голосів у порядку визначеному законом та регламентом, прийнятим на першій сесії ради. Прийняті рішення набирають чинності лише після їх офіційної публікації або пізніше - з дати вказаної в рішенні.

Як свідчать матеріали справи, оскаржуване рішення Будянської селищної ради Харківського району Харківської області від 11 жовтня 2010 році про надання дозволу на збереження спірної прибудови було прийнято відповідно до регламменту ради , з урахуванням висновку Комунального підприємства «Архітектурне бюро Харківського району» після обстеження відповідної прибудови відповідно до якого, прибудова розташована без порушень протипожежних та будівельних норм. Також на момент ухвалення оскаржуваного рішення Будянської селищної ради була надана згода на збереження самочинної прибудови мешканцями будинку, в тому числі і ОСОБА_5

Колегія суддів не приймає доводи доводи апеляційної скарги позивача про те, що за висновком спеціаліста ТОВ «Аргумент-Експерт» (дата складання висновку - 08січня 2017-05 березня 2017 а.с.154-160) , водосток самочинної забудови не відповідає державним будівельним нормам, порушує норми безпеки споруди створює загрозу для життя та здоров»я позивачів не можуть прийматися до уваги, оскільки на час прийняття оскаржуваного рішення зазначені обставини не існували, що підтверджується вищезазначеним висновком Комунального підприємства «Архітектурне бюро Харківського району» від 11.10.2010.

Крім того, додані до висновку спеціаліста фототаблиці не містять будь-яких роз»яснень про належність саме до цієї самочинної прибудови, що надавало би суду апеляційної інстанції надати їм належну оцінку.

Натомість не можуть бути не прийняті до уваги доводи представника селищної ради про те, що прибудова до квартири ОСОБА_6, яка знаходиться в будинку барачного типу здійснена для забезпечення першочергових життєзабезпечувальних умов літньої жінки ( наразі досягла 82-річного віку), та такі прибудови здійснені й іншими мешканцями будинку , тобто саме самочиннним будівництвом мешканцями будинку було зумовлено створення умов для проживання в будинку без елементарних зручностей..

З дати прийняття оскаржуваного рішення та до теперішнього часу будь-яких скарг щодо незручностей чи створення небезпеки для життя у зв»язку з прибудовою до селишної ради не надходило, враховуючи, що з моменту здійснення прибудови до часу оскарження в судовому порядку таких дій позивачами пройшло більше семи років. Звернення до суду позивачів зумовлено лише погіршенням добросусідських відносин.

Матеріали справи також не містять також будь-яких приписів щодо самочинного будівництва від контролюючих органів в галузі будівництва.

Натомість в матеріалах справи є рішення Харківського районного суду Харківської області від 11.04.2017 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27.06.2017 року, по справі № 635/6076/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про знесення самочинного будівництва, третя особа ОСОБА_5, яким позивачам було повністю відмовлено у задоволенні позовних вимог. (а.с.19-22, 66-69, 70-73)

Відмовляючи в задоволенні позову позивача суд першої інстанції зазначив, що спірна самочинна забудова розташована без порушень протипожежних та будівельних норм, а необхідність облаштування прибудови протиобліденевою системою та системою снігозатримання, про що вказано у висновку спеціаліста, не є підставою для знесення усієї будівлі, при цьому позивач не надала доказів про те, що є неможливим провести такі облаштування та що відповідач відмовляється від їх проведення.

Крім того, в судовому рішенні зазначено, що перелив води через бортки водостоку відбувається в тому числі із вини позивача, оскільки листя з оріха, який належить позивачу потрапляють у систему водостоку, в тому чмслі в зливні труби та замощують стік води., проти чого позивач не заперечувала.

З такими висновками суду першої інстанції погодився й суд апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України , обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

У рішенні по справам Брумареску проти Румунії та Неждет Сахін і Періхан Сахін проти Туреччини Суд зазначає, що право на справедливий судовий розгляд повинно трактуватися відповідно до Преамбули до Конвенції, яка проголошує верховенство права - основною частиною спільної спадщини держав-учасників (Brumarescu v. Romania № 28342/95, Nejdet Sahin and Perihan Sahin v. Turkey № 13279/05). Подібна позиція висловлена в рішенні по справі Христов проти України (№ 24465/04).

У рішенні по справі Краска проти Швейцарії Суд наголошує, що сторони у справі мають право надати суду зауваження, які вони вважають важливими у справі. Це право можна вважати ефективним тільки за умови, що зауваження були «заслухані», тобто відповідно розглянуті судом. Тобто, «суд» має проводити належний розгляд поданих документів і доказів, та наведених сторонами аргументів і доказів (Kraska v. Switzerland № 13942/88).

Перевіряючи законність та обґрунтованість прийнятого селищною радою , з урахуванням підстав, з якими позивач пов'язує його скасування, судова колегія не вбачає підстав для його скасування.

Щодо вимог в адміністративному позові позивачів, до ОСОБА_6, ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За змістом частин третьої, четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства, в редакції чинній до 15.12.2017 року відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень:

1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України;

4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо);

5) в інших випадках, встановлених законом.

Редакція частин 3 та 4 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства, в редакції чинній з 15.12.2017 має аналогічні застереження.

Суд першої інстанції приймаючи рішення по суті не звернув на це уваги та прийняв рішення щодо фізичних осіб, які в межах даної справи не можуть бути відповідачами.

З огляду на зазначене , постанова суду першої інстанції в частині вирішення вимог про скасування рішення органу місцевого самоврядування до ОСОБА_6, ОСОБА_7 підлягає скасуванню із закриттям провадження в цій частині вимог відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Саме з цих підстав апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, проте інші доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову позивачів не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із ч.ч.1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 238, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Харківського районного суду Харківської області від 28.11.2017р. по справі № 635/5075/17 - скасувати в частині позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення.

В цій частині позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_1 - закрити провадження у справі.

В іншій частині постанову Харківського районного суду Харківської області від 28.11.2017р. по справі № 635/5075/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2018 року.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) М.І. Старосуд М.М. Яковенко