Справа № 819/1957/17
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/511/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Попка Я.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду прийняту о 10 годині 52 хвилині 13 грудня 2017 року в м. Тернополі суддею Осташем А.В. (повний текст постанови складено та підписано 14 грудня 2017 року), у справі за позовом Головного управління ДФС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Головне управління ДФС у Тернопільській області (далі ГУ ДФС) звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 податковий борг в сумі 12503,89 грн. з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року у справі № 819/1957/17 вказаний позов задоволено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену постанову суду скасувати. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що фіскальною службою подані сфабриковані докази щодо наявності в нього податкового боргу в сумі 12503,89 грн. Крім того, апелянт зазначає, що жодних документів від позивача щодо наявності в нього боргу він не отримував, а тому вважає таку суму неузгодженою.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 та частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ГУ ДФС, суд першої інстанції виходив із того, що за відповідачем станом на 26 жовтня 2017 року рахується податкова заборгованість перед бюджетами та державними цільовими фондами сумі 12503,89 грн. з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування (основний платіж 8998,95 грн., штрафні санкції 2419,74 грн., пеня 1085,20 грн.) Оскільки ОСОБА_1 в добровільному порядку не сплачує узгодженої суми податкового зобовязання, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення податкового боргу.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК) визначено, що податкове зобовязання це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Виконанням податкового обов'язку згідно пункту 38.1 статті 38 ПК є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання визначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідною граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено пунктом 57.3 статті 57 ПК, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом цього строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання згідно із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визнається податковим боргом.

Згідно з абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК (в редакції, яка діяла на момент вчинення порушення) до загального місячного (річного) доходу платника податку включається: суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено), такий боржник самостійно сплачує податок з цих доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Як встановлено судом першої інстанції, в період з 27 липня 2015 року по 31 липня 2015 року ГУ ДФС була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1, за результатами якої складено акт № 4899/19-18-17-02-23/НОМЕР_1 від 7 серпня 2015 року, де вказано про порушення:

підпункту «в» пункту 176.1 статті 176, пункту 177.11 статті 177, пункту 179.1 статті 179 ПК неподання податкової декларації про майновий стан і доходи одержані у 2014 році (термін подання до 10 лютого 2015 року);

пункту 57.1 статті 57, абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК неперерахування до бюджету до 20 лютого 2015 податку на доходи фізичних осіб за отримані доходи у 2014 році в сумі 8998,95 грн.

Як слідує з висновків акту перевірки, ОСОБА_1 у порушення вимог податкового законодавства не подав податкової декларації про майновий стан і доходи одержані у 2014 році та не перерахував 8998,95 грн. податку на доходи фізичних осіб за отримані доходи у 2014 році.

На підставі акту перевірки № 4899/19-18-17-02-23/НОМЕР_1 від 7 серпня 2015 року контролюючим органом було винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 23 вересня 2015 року, яке отримане відповідачем 29 вересня 2015 року (а.с. 15). При цьому судом встановлено, що таке податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 не оскаржувалось.

Відповідно до пункту 59.1 ст. 59 ПК, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачу рекомендованим листом була направлена податкова вимога від 3 листопада 2015 року № 18063-23 (а.с. 13-14).

Будь-яких доказів у підтвердження погашення вказаного податкового зобовязання відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Можливість примусового стягнення активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу за рішенням суду передбачена підпунктом 20.1.38 пункту 20.1 статті 20 ПК.

Щодо покликання апелянта на те, що актів про припинення зобовязань із банком він не підписував, то апеляційний суд зазначає, що дана обставина не є предметом розгляду у рамках даної справи. Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулося 13 грудня 2017 року, ОСОБА_1 визнав існуючу заборгованість, що підтверджується технічним записом судового засідання, наявного у матеріалах справи.

Виходячи із наведеного, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що оскільки відповідачем не сплачено податковий борг в сумі 12503,89 грн., то його слід стягнути у примусовому порядку.

Порушень норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування постанови суду першої інстанції. Тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року у справі № 819/1957/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді І.М.Обрізко

ОСОБА_2

Постанова у повному обсязі складена 23 квітня 2018 року.