Справа № 362/1430/18
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №362/1430/18 Головуючий у І інстанції - Корнієнко С.В.
Суддя-доповідач - Кучма А.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи без громадянства ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.03.2018 (м. Васильків, дата складання повного тексту відсутня) у справі за адміністративним позовом Васильківського районного відділу Управління державної міграційної служби в Київській області до особи без громадянства ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Васильківський районний відділ Управління державної міграційної служби в Київській області звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до особи без громадянства ОСОБА_2 про затримання для ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, названого громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.03.2018 адміністративний позов Васильківського районного відділу Управління державної міграційної служби в Київській області задоволено, затримано особу без громадянства - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців Державної міграційної служби України, з метою ідентифікації на строк не більше шести місяців з дня затримання.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що позивач сам подав до суду достатньо доказів стосовно ідентифікації особи відповідача, фактично його особу ідентифіковано, тому суд мав достатньо доказів з офіційних джерел про те, що на даний момент відповідач на законних підставах проживає на території України і всі документи, що посвідчують його особу є чинними згідно офіційних джерел, підстави для затримання відсутні.

Позовні вимоги міграційний орган обґрунтував тим, що під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» співробітниками Управління карного розшуку ГУ НП України в Київській області був виявлений відповідач та доставлений до Васильківського РВ УДМС України в Київській області, який знаходиться на території України без наявних законних підстав, які б надавали право його законного перебування на визначений термін.

При цьому, позиція відповідача обґрунтована тим, що ОСОБА_2 має право постійного проживання на території України, йому присвоєний ідентифікаційний номер та у нього є паспортний документ для виїзду за кордон України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.03.2018 під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері співробітниками Управління карного розшуку ГУ НП України в Київській області був виявлений та доставлений до Васильківського РВ УДМС України в Київській області відповідач у справі - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не мав при собі будь-яких документів, на обґрунтування наявності у нього правових підстав для перебування на території України з визначенням відповідного терміну.

В результаті проведення перевірки було встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є особою без громадянства, якого позбавлено дозволу на імміграцію в Україну рішенням Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області № 03.01/65 від 01.06.2017.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України визначено, що, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно ч.2 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на підтвердження своєї особи надано копії наступних документів: посвідка на постійне проживання НОМЕР_1 від 23.02.2017, картка платника податків від 13.03.2017 та посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 10.03.2017.

Також, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції для огляду було подано оригінал посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 23.02.2017 та картки платника податків.

Суд першої інстанції зазначив, що надані позивачем документи потребують перевірки, тобто фактичної ідентифікації особи відповідача.

Також суд зазначив, що судове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2018 по адміністративній справі № 813/2335/17, яким було скасовано рішення ГУ Державної міграційної служби у Львівській області № 03.01/65 від 01.06.2017, не набрало законної сили, а особу ОСОБА_2 судом не встановлено, в судовому засіданні його інтереси представлялися представниками.

При цьому, суд першої інстанції не взяв до уваги посилання відповідача на подані документи та твердження щодо вагітності громадянки ОСОБА_4 з якою перебуває у цивільному шлюбі, та наявності у них спільної неповнолітньої дитини, оскільки жодними доказами це не підтверджується, та не ідентифікує особу відповідача.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 19.04.2018 позивачем надано висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну особі без громадянства ОСОБА_2, затверджений в.о. першого заступника начальника ГУ ДМС України у Львівській області Іваночко І.Р. 01.06.2017, яким вважається за доцільне, зокрема, скасувати повністю рішення Буського РС ГУДМСУ у Львівській області від 16.02.2017 про надання дозволу на іміграцію в Україну особі без громадянства ОСОБА_2, на підставі п.3 ст.12 Закону України «Про імміграцію», визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 23.02.2017; визнати недійсним та таким, що підлягає вилученню видане посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 10.03.2017 та рішення № 03.01/65 від 01.06.2017 про скасування дозволу на імміграцію.

Колегія суддів зазначає, що процес ідентифікації особи іноземця чи особи без громадянства, пов'язаний з її затриманням та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, що регулюється Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та положенням КАС України.

При цьому, таке затримання можливе лише в тому випадку, коли особу іноземця не ідентифіковано, а не при скасуванні виданих йому документів, що посвідчують особу.

Посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 23.02.2017, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 10.03.2017, видавались відповідачу із встановленням його особи, тобто ідентифікацією, чому передувала відповідна процедура, натомість скасування зазначених документів може вказувати лише про відсутність у відповідача права на перебування в Україні, однак не свідчить про те, що особа, якій дані документи видавалися стає не ідентифікованою.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що з моменту відкриття провадження у справі №813/2335/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним і скасування рішення відповідача №03.01/65 від 01.06.2017, оскаржуване рішення зупинило свою дію, а паспортні документи є чинними та не підлягають вилученню до моменту визнання законності висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну та рішення №03.01/65 від 01.06.2017.

Колегія суддів наголошує, що отримання вищевказаних документів без ідентифікації особи, якій вони видані, є неможливим, а позивачем не надано належних доказів, що особа відповідача є не ідентифікованою з урахуванням усіх поданих нею документів, оскільки на підставі цих документів є можливість встановити дану особу.

У підпункті «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

З огляду на зазначене, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

У випадку, що розглядається цим судом, обмеження ОСОБА_2 свободи, визначається позивачем, як елемент процедури видворення особи, якій скасовано дозвіл на іміграцію в Україну. Разом із тим, Закон не визначає це, як обов'язкову обставину та безумовне право міграційного органу, оскільки видворення може бути виконано особою у добровільному порядку, у той час, як примусове видворення здійснюється лише на підставі відповідного рішення, яке в даному випадку відсутнє.

Позивачем не спростовано подані відповідачем документи, не наведено доказів, що вказували б на неможливість ідентифікувати особу відповідача.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, враховуючи можливість ідентифікації особи відповідача, відсутні підстави для затриманням Грузія ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та поміщенням його до пункту тимчасового тримання з метою його ідентифікації, оскільки таке затримання призведе до порушення його прав, зазначених Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, тому дії позивача є неправомірними, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу особи без громадянства ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.03.2018 - скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Васильківського районного відділу Управління державної міграційної служби в Київській області до особи без громадянства ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України відмовити.

Постанова набирає законної з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 19.04.2018.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна