Справа № 760/18001/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Українець В.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2018 року Справа № 760/18001/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Епель О.В.,
суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,
за участю секретаря Лісник Т.В.,
представника позивача Гузієнка Д.В.,
представників відповідачів Калюжного А.П., Макарова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року у справі:

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України,
ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-2) про:
- визнання неправомірними дій відповідачів щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 24-місячного грошового забезпечення відповідно до ст.ст. 9, 16 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей»;
- зобов`язання відповідачів призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до ст.ст. 9, 16 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 24-місячного грошового забезпечення на момент встановлення інвалідності ІІ групи за аналогічною посадою, яку він займав на момент звільнення, з урахуванням усіх видів грошового забезпечення, що мають постійний характер;
- стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до ст.ст. 16, 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» у сумі 827624,00 грн.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМУ від 28.05.2008 р. № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати і виплатити позивачу зазначену допомогу.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач та відповідач подали апеляційні скарги.
Позивач у своїй апеляційній скарзі просить змінити рішення суду першої інстанції, зазначивши в резолютивній частині конкретну грошову суму допомоги, що підлягає стягненню на його користь.
Відповідач у поданій ним апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії), що інвалідність позивачу встановлена більше, ніж через три місяці після звільнення зі служби, що позивач під час проходження служби у збройних сила СРСР не був громадянином України, а також, що дана справа підлягала розгляду окружним судом.
З цих та інших підстав апелянт відповідач вважає, що судом неповно з`ясовано обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши у межах апеляцій, відповідно до ст. 308 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу.
05.06.1995 р. свідоцтвом про захворювання № 836, складеним військово-лікарняною комісією, встановлено наявність у позивача захворювання, отриманого під час проходження військової служби, у зв`язку з чим він є непридатний до військової служби зі зняттям з військового обліку.
Наказом Міністерства оборони України від 14.10.1995 р. № 01676 був звільнений у відставку за станом здоров`я, у зв`язку з чим наказом начальника 83 військової пожежно-технічної школи від 25.12.1995 р. № 296 його було виключено зі списків особового складу, знято з усіх видів забезпечення та направлено для військового обліку.
04.03.2013 р. позивачу безстроково встановлено інвалідність ІІ групи у зв`язку із захворюванням, отриманим в період проходження військової служби (довідка МСЕК серії 10 ААБ від 13.03.2013 р. № 089232).
Позивач звернувся до відповідача щодо призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, отриманого в період проходження військової служби, та подав відповідні документи.
За результатами розгляду зазначеного звернення Комісія Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, дійшла висновку, що позивач не має права на отримання зазначеної допомоги (протокол засідання Комісії від 29.05.2015 р. № 15), про що позивача повідомлено листом Департаменту фінансів Міноборони від 12.07.2017 р. № 248/3/6/2477.
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідачів щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Судова колгеія встановила, що задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що в день встановлення позивачу інвалідності ІІ групи у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, він набув право на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови КМУ від 28.05.2008 р. № 499, яка була чинною на той час.
Відмовляючи в решті позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вони є передчасними і здійснення нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності належить до компетенції Міноборони, тому позовні вимоги до Київського обласного військового комісаріату задоволенню не підлягають.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ) у редакції, чинній на момент встановлення позивачу інвалідності ІІ групи, постановою КМУ від 28.05.2008 р. № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (далі Порядок № 499), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975), постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 «Про затвердження Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі Порядок № 393).
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що він поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.
Згідно з пп. 4 п. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Підпунктом «б» частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ у редакції Закону № 5040-VI передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IIІ групи.
Пунктом 2 Постанови № 975, яка набрала законної сили з 24.01.2014 р., встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 р. № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 р. № 1331; допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Пунктом 2 Порядку № 499 передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 24-місячного грошового забезпечення інвалідам II групи.
Абзацом 9 пункту 1 Порядку № 393 передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що в питаннях соціального захисту військовослужбовці прикордонних військ колишнього СРСР прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України.
При цьому, право особи на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, виникає з дня встановлення інвалідності, що визначається датою, вказаною в довідці МСЕК, і обов`язок щодо забезпечення його реалізації шляхом прийняття відповідного рішення покладено на Міністерство оборони України.
Водночас, порядок отримання особою зазначеної допомоги та її розмір регламентуються законодавством, чинним на момент виникнення в неї такого права.
Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постанові від 27.02.2018 р. по справі № 822/6118/15.
Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки інвалідність ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, була встановлена позивачу 04.03.2013 р., то саме з цієї дати він набув право на отримання одноразової грошової допомоги у порядку та розмірі, визначеному законодавством, чинним станом на вказану дату, тобто ст. 16 Закону № 2011-ХІІ та Порядком № 499 і обов`язок щодо забезпечення реалізації зазначеного права позивача покладено на Міністерство оборони України.
З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що невиконання відповідачем-1 покладеного на нього обов`язку з призначення та виплати позивачу вказаної допомоги є протиправним.
Разом з тим, перевіряючи рішення суду в межах апеляційної скарги, суд апеляційний інстанції зазначає, що доводи апелянта-позивача щодо протиправного не визначення судом першої інстанції чіткої суми допомоги, яка підлягає виплаті на його користь, є безпідставними, оскільки здійснення розрахунку такої суми належить до дискреційних повноважень Міністерства оборони України, які на теперішній час ним реалізовані не були, а тому судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано відмовлено позивачу у задоволенні таких позовних вимог і жодних правових підстав, передбачених ст. 317 КАС України, для зміни рішення суду, як про таке просить апелянт, судова колегія не вбачає.
Доводи апелянта-відповідача про те, що позивач не був військовослужбовцем Збройних Сил України, що на момент проходження військової служби в СРСР він не був громадянином України, а тому не має права на отримання спірної соціальної виплати, апеляційний суд вважає не обґрунтованими і безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у Збройних силах СРСР, а у відповідності до вимог законодавства, зокрема Порядку № 393, у питаннях соціального захисту військовослужбовці прикордонних військ колишнього СРСР прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України, питання соціального забезпечення яких належать до відання Міністерства оборони України.
Доводи апелянта-відповідача про те, що позивачем не надано копій документів, підтверджуючих причини і обставини поранення, колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки правовою підставою для призначення особі одноразової грошової допомоги в порядку ст.ст. 16, 16-2 Закону № 2011-ХІІ та Порядком № 499 є відповідний висновок МСЕК, який подавався позивачем і є в матеріалах справи.
Посилання апелянта-відповідача на те, що дана справа повинна була розглядатися окружним адміністративним судом суперечить вимогам адміністративного процесуального законодавства, яке було чинним на момент звернення позивача до суду першої інстанції з адміністративним позовом у цій справі, а саме п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України, яким справи, зокрема щодо спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання чи одержання соціальних виплат віднесено до предметної підсудності місцевих загальних судів як адміністративних судів, яким і розглянуто дану адміністративну справу, де предметом спору є призначення та виплату соціальної допомоги суб`єктом владних повноважень.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що позовна заява у цій справі була подана позивачем до суду 12.09.2017 р., тобто до набрання чинності новою редакцією КАС України, а тому, відповідно до пп. 12 п. 1 Перехідних положень КАС України у редакції, чинній на теперішній час, вона не могла бути передана судом першої інстанції за підсудністю, повернута й тощо за правилами, що діють на теперішній час.
Посилання апелянта на те, що позивач перебуває на обліку не в Київському ОВК, а в Черкаському ОВК не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки рішенням суду першої інстанції вирішено лише позовні вимоги до Міноборони і, як було встановлено вище, саме такому органу влади надано повноваження здійснювати призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, з приводу неналежного виконання якого й виник спір у цій справі.
Доводи апелянта-відповідача про те, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом у цій справі, є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивач дізнався про порушення його прав та законних інтересів лише 12.07.2017 р. з листа МОУ № 248/3/6/2477 та 12.09.2017 р. звернувся до суду з позовом у цій справі, тобто в межах шестимісячного строку, визначеного адміністративним процесуальним законодавством (ст. 99 КАС України у редакції, чинній на момент подання позовної заяви).
Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, що підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 242 КАС України.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України підлягають залишенню без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року без змін.
Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 18 квітня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: