Справа № 488/1019/17
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 р.м.ОдесаСправа № 488/1019/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Лазарева Г.М.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Федусика А.Г.,

суддів Зуєвої Л.Є. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області на постанову Корабельного районного суду м.Миколаєва від 29 листопада 2017 року за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області про визнання протиправним рішення відповідача від 21 вересня 2016 року №1222-К-04 про залишення скарги без задоволення та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі від 18 серпня 2016 року №37/1, зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Інгульському районі м. Миколаєва призначити, нарахувати та виплачувати йому пенсію по інвалідності на умовах і в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дати звернення за призначенням пенсії.

Постановою Корабельного районного суду м.Миколаєва від 29 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області подали апеляційні скарги, в яких зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки до акту огляду МСЕК від 02 липня 2014 року серії 10 ААБ №546579 позивача визнано інвалідом II групи від отриманої травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі зі злочинністю.

15 червня 2016 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м.Миколаєва із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Листом від 18 серпня 2016 року №37/1 управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва повідомило, що згідно наданих документів у позивача відсутній страховий стаж, необхідний для призначення пенсії по інвалідності, тому що у системі персоніфікованого обліку немає даних про сплату страхових внесків за період військової служби з 23 липня 2009 року по 01 червня 2016 року. Враховуючи цей факт, позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статей 30 і 32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з відсутністю у нього 2 років страхового стажу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач у визначений законом строк подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області відповідну скаргу, яку рішенням від 21 вересня 2016 року №1222-К-04 залишено без задоволення.

Зазначені обставини у сукупності і стали підставою для звернення з даним позовом до суду.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що діями відповідача протиправно порушено право позивача на отримання пенсії по інвалідності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, вважає їх правильними з огляду на наступне.

Положеннями ст.32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) передбачено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для інвалідів II та III груп:

від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки;

від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є роботодавці військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обовязок і військову службу";

Відповідно до абз.2 п.1 ч.1 вказаного Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених в абзаці 7 пункту 1 частини 1 статті 4 цього Закону, на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами; допомоги або компенсації відповідно до законодавства.

З аналізу наведених положень можна дійти висновку, що позивач є особою, яка підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, з грошового забезпечення якого повинен був утримуватись єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

З довідок військових частин 3039 та 3003 Національної гвардії України від 19 жовтня 2016 року №№1051-1053 можна зробити висновок, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування платниками єдиного внеску - військовими частинами 3003 та 3039 утримувався з грошового забезпечення військовослужбовців та перераховувався до Пенсійного фонду України згідно з вимогами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Стосовно посилань відповідачів на відсутність в системі персоніфікованого обліку відомостей про нарахування суми грошового забезпечення і сплачені з них страхові внески за відповідний період, колегія суддів зазначає, що до 01 червня 2016 року відомості про сплату страхувальниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за осіб із числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової та альтернативної служби) надавалися до органу доходів та зборів загальною сумою, без персоніфікації, на підставі постанов правління Пенсійного фонду України від 05 листопада 2009 року № 26-1"Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України", від 08 жовтня 2010 року № 22-2 "Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", наказу Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року № 454 "Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", наказу Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435 "Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Додатково слід зазначити, що відсутність інформації стосовно позивача в реєстрі застрахованих осіб за період проходження позивачем військової служби з 23 липня 2009 року по 01 червня 2016 року не є наслідком дії або бездіяльності саме позивача, а тому не може бути підставою для відмови йому в призначенні пенсії по інвалідності.

Таким чином, враховуючи вищезазначені положення законодавства та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Колегія суддів не може погодитися з посиланням апелянтів на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому що всі процесуальні норми, передбачені адміністративним судочинством були виконані без порушень прав кожної сторони при розгляді справи.

Доводи, викладені у апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та свого підтвердження не знайшли.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст.308, 315, 316, 321,322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області - залишити без задоволення, а постанову Корабельного районного суду м.Миколаєва від 29 листопада 2017 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку ст.328-331 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_1