Справа № 812/378/18
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

19 квітня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/378/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства оборони України (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, справу відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

З урахуванням уточненої позовної заяви від 15 березня 2018 року б/н (арк. спр. 65-69) позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 10 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 01 вересня 2017 року № 91 «щодо непризначення та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду війни ІІ групи згідно із статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду війни ІІ групи згідно з частиною другою статті 9, статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 54-місячного грошового забезпечення на день встановлення ІІ групи інвалідності 01 листопада 1990 року, передбаченого підпунктом 2 пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, з перерахунком його в українські гривні та надіслати вищевказане рішення до ІНФОРМАЦІЯ_1 для видання наказу про виплату одноразової грошової допомоги, проіндексовану з 1992 року на дату виплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17 травня 2017 року № ВСЗ-268/ОГД-100 щодо можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги, який складений останнім на виконання постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.03.2017 по справі № 428/13962/16-а, містить неправдиву інформацію.

Відповідно до пункту 10 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначення і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 01 вересня 2017 року № 91 комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з тим, що позивач звільнений з військової служби до набуття чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», про що останнього повідомлено листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 вересня 2017 року № ВСЗ-643/ОГД-100.

Позивач зазначає, що Луганським обласним військовим комісаріатом та відповідачем при розгляді його документів допущено помилки, а саме неправильно вказане військове звання позивача та його група інвалідності.

З посиланням на норми Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанову Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року № 530, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Міністерство оборони України ухвалу від 20 березня 2018 року про відкриття провадження в адміністративній справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримало 23 березня 2018 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (арк. спр. 73). Правом подати суду відзив на позовну заяву разом з доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, не скористався.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 КАС України, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання відповідно до довідки від 29 квітня 2015 року № 919037160 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції: 93401, АДРЕСА_2 ) є інвалідом війни ІІ групи, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 , видане Луганським обласним військовим комісаріатом у січні 2000 року, та пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 з терміном дії до 15 вересня 2020 року, видане Пенсійним фондом України (арк. спр. 42, 43, 46).

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 березня 2017 року по справі № 428/13962/16-а, яка набрала законної сили 10 травня 2017 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо неподання розпорядникові бюджетних коштів висновку та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неподання у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», та зобов`язано Луганський обласний військовий комісаріат подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» (арк. спр. 75-77, 78).

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що «відповідно до копії довідки № 3/149 від 06.02.2003р., виданої Жовтневим райвійськкоматом м. Луганська, ОСОБА_1 , 1945р.н., з 01.08.1963р. по 25.04.1970р. проходив військову службу. З відповіді військово-лікарської комісії від 18.09.1989р. № 17/3150 м. Київ вбачається, що згідно постанови військово-лікарської комісії за свідоцтвом про хворобу від 07.10.1969р. травма, що отримана ОСОБА_1 у 1967 році, отримана при виконанні обов`язків військової служби. Згідно архівної довідки Центрального архіву Міністерства оборони РФ від 10.08.2007р. № 4/П-51461, позивач ОСОБА_1 проходив службу у в/ч НОМЕР_4 м. Мари з 09.09.1966р. по 16.08.1968р. та в період з 10.03.1967р. по 30.03.1967р. перебував на лікуванні у шпиталі м. Мари. Згідно копії довідки серії 58 ІІІ № 856814 від 23.06.1970р. позивачу ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності з 01.06.1970р. до 01.06.1971р.; з 01.07. 1973р. ЛТЕК Жовтневого району м.Ворошиловграда визнала позивача ОСОБА_1 працездатним. Згідно довідки серії ВРД-Р-82 № 115667 від 01.11.1985р. ЛТЕК Ворошиловградської області позивачу ОСОБА_1 відновлено ІІІ групу інвалідності до 01.11.1986р. 01.11.1990р. Ленінською МСЕК м.Луганська позивачу ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності до 31.10.1991р., що наступними роками встановлювалось щорічно до 31.10.1995р. та з 01.10.1997р. до 30.09.1999р. Відповідно до копії довідки серії 2-20 ЛИ № 039605 від 20.10.1999р. з 01.10.1999р. позивачу ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності безстроково. У перелічених довідках районні ВТЕК та МСЕК при встановленні групи інвалідності в довідках вказували, що травма отримана при виконанні обов`язків військової служби. Відповідно до копії посвідчення серія НОМЕР_2 , виданого у січні 2000р. ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни. Відповідно до повідомлення Луганського обласного військового комісаріату від 23.11.2016р. № ВСЗ-755, позивачу ОСОБА_1 інвалідність встановлено у 1990 року, тобто до набрання чинності нової редакції ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої прийнято постанову її дія на позивача не розповсюджується, у зв`язку з чим позивач не має права на отримання вищезазначеної грошової допомоги на дату встановлення інвалідності».

Також, в зазначеному судовому рішенні вказано, що пунктом 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Проте, відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_3 , на виконання вищезазначених норм права, не було надіслано документи ОСОБА_1 до Департаменту фінансів МОУ з відповідними додатками для вирішення питання про призначенні або відмови в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, що сторонами не оспорюється.

На виконання постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 березня 2017 року по справі № 428/13962/16-а Луганським обласним військовим комісаріатом до Департаменту фінансів Міністерства оброни України для розгляду та прийняття відповідного рішення в межах наявних повноважень надіслано висновок від 17 травня 2017 року № ВСЗ-268/ОГД-100 щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 разом з додатками (арк. спр. 54).

Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянувши подані документи, дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги, так як був звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 3 листопада 2006 року № 328-V, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 1 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», про що свідчить протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 01 вересня 2017 року № 91 (арк. спр. 56).

Листом від 14 вересня 2017 року № ВСЗ-643/ОГД-100 ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив позивача про надходження протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 01 вересня 2017 року № 91, відповідно до якого ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги, так як був звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 3 листопада 2006 року № 328-V, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 1 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (арк. спр. 55).

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Статтею 16 вказаного Закону в первинній редакції передбачено, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Законом України від 03 листопада 2006 року № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб», який набрав чинності 01 січня 2007 року, статтю 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції, зокрема, частиною другою цієї статті передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм даного Закону вбачається, що застосування статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії вже був висловлений Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі № 21-446а14 та від 21 квітня 2015 року у справі № 21-135а15.

З метою реалізації положень статті 16 Закону № 2011-ХІІ розроблено порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі - Постанова № 499).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Постанови № 499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.

Приписами пункту 7 Постанови № 499 встановлено, що керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку. Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 372/1258/16-а, отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» діюче законодавство пов`язує не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому тієї чи іншої групи інвалідності, що впливає на розмір такої допомоги. Особа набуває право на отримання одноразової грошової допомоги саме з моменту встановлення йому групи інвалідності, а виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватись на підставі нормативно-правових актів, які були чинні на момент встановлення їй інвалідності.

Пунктом 2 Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі № 1-рп/99 визначено, що перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Оскільки у межах спірних правовідносин інвалідність ІІ групи, з якою позивач пов`язує своє право на отримання одноразової грошової допомоги, встановлена 01 листопада 1990 року, правові підстави застосовувати положення вищевказаних нормативно-правових актів, які набули чинності після встановлення позивачу ІІ групи інвалідності і не мають зворотної дії в часі, відсутні.

Неправильне зазначення у протоколі засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 01 вересня 2017 року № 91 військового звання позивача, групи інвалідності та її строку суд вважає дефектом оскаржуваного рішення, який не змінює правильне по суті спірне рішення та не повинен сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, для його скасування.

З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог позивачу належить відмовити повністю.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється, оскільки позивач згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Міністерства оборони України (ідентифікаційний код 00034022, місцезнаходження: 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.І. Чернявська