Справа № 826/576/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ
20 квітня 2018 року № 826/576/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянув у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Центральної комісії Міністерства внутрішніх справ України з розгляду питань пов`язаних з встановленням статусу учасника бойових дій
провизнання неправомірним рішення, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Центральної комісії Міністерства внутрішніх справ України з розгляду питань пов`язаних з встановленням статусу учасника бойових дій, в якому просить:
1. Визнати протиправним рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни №2/VII/X/1 від 10.07.2017 р. щодо відмови у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .
2. Зобов`язати комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо встановлення йому статусу учасника бойових дій у відповідності до Порядку надання статусу учасникам бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. № 413.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу протиправно відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що міжвідомчою комісією по заяві позивача не було прийнято жодного рішення, його не було запрошено на засідання комісії МВС України при розгляді його питання, не було опитано міліціонерів батальйону патрульної міліції особливого призначення «Київщина», разом з якими позивач проходив службу та перебував в зоні АТО і, які отримали статус учасника бойових дій. Відповідачем подано відзив на позовні вимоги позивача, згідно якого вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки на розгляд комісії не було надано жодних доказів, що під час відрядження та перебування у районах проведення антитерористичної операції позивач виконував бойові (службові) завдання в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником. Окрім того, на розгляд комісії не було надано наказ керівника АТЦ при СБУ про безпосереднє залучення ОСОБА_1 до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь позивача у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.
Позивачем надано відповідь на відзив відповідача, відповідно до якого вважає своє перебування в районі проведення антитерористичної операції, де він ніс службу з охорони громадського порядку таким, що узгоджується із нормами закону, а тому вважає, що має право на отримання статусу учасника АТО.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва встановив наступне.

Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни №2/VII/X1 від 10.07.2017 р. позивачу відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій на підставі абз. 3 п. 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. № 413 та п. 2, 4 Розділу ІІ Положення про комісію Міністерства внутрішніх срав з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій, учасниками війни, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.08.2016 р. № 868, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 20.09.2016 р. за № 1271/29401.
Позивач, вважаючи прийняте рішення протиправним, звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (ст. 6 Конституції України).
Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII (надалі Закон N 3551-XII), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом ГУ МВС України в Київській області № 338 о/с від 14.05.2014 р. позивач був прийнятий міліціонером батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Київщина» із присвоєнням спеціального звання старшина міліції.
22.09.2014 р. позивач був звільнений з батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Київщина» на підставі наказу № 875 о/с від 17.09.2014 р.
На підставі наказу Головного управління МВС України в Київській області від 07.06.2014 р. № 446 о/с дск позивач був відряджений з 07.06.2014 р. до міста Сватово Луганської області для виконання завдань визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом» та несення служби з охорони громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції.
Згідно наказу Головного управління МВС України в Київській області від 14.08.2014 р. № 752 о/с дск ОСОБА_1 вважався таким, що з 01.08.2014 р. прибув до службового відрядження у складі зведеного загону з міста Новоайдар Луганської області до міста Києва та приступив до виконання службових обов`язків.
Таким чином, ОСОБА_1 , згідно відміток у посвідченні про відрядження з 08.06.2014 р. по 31.07.2014 р., перебував в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Відповідач, відмовляючи позивачу у наданні статусу учасника бойових дій посилається на відсутність в наданих позивачем документах наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України про залучення та безпосередню участь ОСОБА_1 в антитерористичній операції.
У зв`язку із відсутністю вищевказаного наказу, Управлінням у справах учасників антитерористичної операції МВС здійснило відповідні запити.
Оперативною групою НПУ при штабі АТО листом від 29.11.2016 р. № 9523010 повідомлено, що інформація про прибуття/вибуття до/зі штабу Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей осіб, які у 2014 році були залучені та брали безпосередню участь в АТО, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань зберігається в Державному архіві Міністерства оборони України, а тому підтвердити чи спростувати інформацію про участь в АТО ОСОБА_1 немає можливості.
Згідно листа Штабу терористичного центру при Службі безпеки України від 22.11.2016 р. № 33/7-12135 наказами керівника АТЦ при СБУ ОСОБА_1 до ведення АТО особисто не залучався.
У наданій Галузевим державним архівом Міністерства оборони архівної довідки від 15.11.2016 р. № 22-8-Ч-389/1052 зазначено, що підтвердити участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей ОСОБА_1 за період з 07.06.2014 р. по 01.08.2014 р. по наказам Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України по стройовій частині немає можливості, тому що в перевірених наказах Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України по стройовій частині за період з 06.06.2014 р. по 15.06.2014 р. прибуття та за період з 01.08.2014 р. по 15.08.2014 р. вибуття ОСОБА_1 не виявлено.
З довідки начальника УКЗ ГУНП в Київській області від 16.11.2015 р. (з приводу встановлення статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 ) вбачається, що матеріали на розгляд комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України відносно ОСОБА_1 не направлялись, у зв`язку із відсутністю у Головному управлінні наказу Антитерористичного центру при СБУ про підтвердження періоду його участі в антитерористичній операції.
Окрім того, відповідач посилається на лист Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 20.03.2017 р. № 33/5-2217, в якому зазначено, що для отримання відповідного статусу учасника бойових дій необхідна наявність наступних документів: посвідчення (наказ) про відрядження в район проведення АТО; наказ керівництва АТО або керівництва АТЦ при СБУ про залучення до проведення АТО; наказ про підпорядкування (по стройовій частині) командирів ОТУ або керівництва АТО. За наявності всіх вказаних документів видається довідка про безпосередню участь особи в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Таким чином, за відсутності належних доказів, на думку відповідача, позивачу було відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій.
Оцінивши надані сторонами доводи, заперечення, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків.
Процедуру надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначено Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. N 413 (надалі Постанова N 413).
Відповідно до п. 2 названого Порядку статус учасника бойових дій надається:
- військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;
- особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування згідно з переліком, визначеним Антитерористичним центром при СБУ та Генеральним штабом Збройних Сил, були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Пунктом 4 Порядку N 413 визначено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, зокрема, витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.
Рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС (далі - комісія) (абз. 1 п. 5 цього ж Порядку).
Пунктом 6 Порядку N 413 визначено, що для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації розташоване безпосередньо у районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками підприємств, установ та організацій подаються на розгляд комісії не раніше ніж через 30 календарних днів після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації чи призначення їх на відповідні посади.
Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та у місячний строк з дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій з метою подальшого доопрацювання.
Комісії інформують у місячний строк Державну службу у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції про осіб, яким надано статус учасника бойових дій, за формою згідно з додатком 3.
Комісії подають на розгляд міжвідомчої комісії документи із спірних питань, які потребують міжвідомчого врегулювання.
Міжвідомча комісія розглядає документи, надіслані комісіями, та у разі потреби уточнює інформацію про осіб, стосовно яких вони подані (надсилає необхідні запити тощо), заслуховує пояснення таких осіб, свідків, представників державних органів та у місячний строк з дня надходження документів (уточненої інформації) приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій, про що інформує комісії.
У разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії (п. 8 цього Порядку).
Аналіз наведених вище положень свідчить про те, що статус учасника бойових дій, зокрема, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС надається у разі наявності документів про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, зокрема, є такими, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.
Тобто обов`язковою передумовою для отримання статусу учасника бойових дій є безпосередня участь особи у бойових діях (завдань антитерористичної операції в районах її проведення).
В силу приписів ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В силу положень, визначених в ч. ч. 1, 2 ст. 73 названого Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З наданих позивачем доказів вбачається, що він у період з 08.06.2014 р. по 31.07.2014 р. перебував у районах антитерористичної операції у період її проведення. Проте доказів того, що він безпосередньо приймав участь у виконанні завдань антитерористичної операції чи забезпечував її проведення, позивачем не надано. Позивач не зазначає, які саме завдання він виконував та, які обов`язки на нього покладалися під час перебування на території АТО та, чи пов`язані вони безпосередньо із участю у бойових діях, що випливають із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Так, відсутність у позивача наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України про залучення та безпосередню участь ОСОБА_1 в антитерористичній операції на території АТО не може слугувати безумовною підставою для відмови у наданні статусу учасника бойових дій, оскільки може бути наслідком бездіяльності, зокрема, Антитерористичного центру при Службі безпеки України щодо формування відповідних списків таких осіб та може бути обставиною, яка не залежала від позивача.
Разом з тим, жодного іншого документа, який би містив відомості про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції на території АТО матеріали справи не містять.
Сам факт перебування позивача у відрядженні на території АТО з метою виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом» та несення служби з охорони громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції, наявність посвідченням про відрядження № 0002800, не свідчить про безпосередню участь останнього у бойових діях в зоні АТО, а лише підтверджує факт перебування останнього в цій зоні, що є взаємовиключними поняттями, а тому оцінюються судом критично.
Суд також звертає увагу на мету відрядження позивача, в якій йдеться про охорону громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції, а не виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення її проведення.
Виходячи із наведеного вище, суд приходить до висновку, що підстави для надання позивачу статусу учасника бойових дій у відповідача були відсутні, а тому вважає, що рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни №2/VII/X/1 від 10.07.2017 р. щодо відмови у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 є таким, що прийнято у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, а тому підстави для визнання його протиправним та зобов`язання комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо встановлення йому статусу учасника бойових дій у відповідності до Порядку надання статусу учасникам бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. № 413 у суду відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).
Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Виходячи із системного аналізу фактичних обставин справи, наявних в ній доказів, зважаючи на норми чинного законодавства їх взаємний та достатній зв`язок, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, тоді як відповідачем як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність прийнятого рішення, у зв`язку із чим суд визнає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв`язку із відмовою у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко