Справа № 804/2826/18
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

20 квітня 2018 року Справа № 804/2826/18

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державного реєстратора виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельніківського району Дніпропетровської області ОСОБА_2, Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю " КЕЙ ІСТЕЙТ", Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕТРІКОР ТРАНС", ОСОБА_4 про визнання недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію, визнання недійсними та записів про право власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державного реєстратора виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельніківського району Дніпропетровської області ОСОБА_2, Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю " КЕЙ ІСТЕЙТ", Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕТРІКОР ТРАНС", ОСОБА_4, в якій просить суд: - визнати недійсним та скасувати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань рішення за індексним номером 1017023 від 05.04.2018 року, що було прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельніківського району Дніпропетровської області ОСОБА_2; - визнати недійсним та скасувати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань рішення за індексним номером 2017023 від 05.04.2018 року, що було прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельніківського району Дніпропетровської області ОСОБА_2; - визнати недійсним та скасувати запис про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕТРІКОР ТРАНС" в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за індексним номером: 25616142 від 05.04.2018р., що був зареєстрований Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3; - визнати недійсним та скасувати запис про право власності ОСОБА_5 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за індексним номером: 25616527 від 05.04.2018р., що був зареєстрований Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3.

Відповідно до пунктів 3,4 та 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 суд дійшов до висновку, що у відкритті провадження в частині позовних вимог про визнання недійсними та записів про право власності слід відмовити з огляду на наступне.

За змістом частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно пунктом 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між субєктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому субєкту законом; спорах щодо правовідносин, повязаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обовязковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, повязаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, особливістю правовідносин, що виникають, є їх публічно-правовий характер, повязаність із сферою реалізації публічної влади.

Проте, слід зазначити, що специфіку публічно-правового спору визначає не тільки його субєктний склад, а й підстави виникнення цього спору і тісно повязане з цим питання межі повноважень адміністративного суду.

Отже, загальними критеріями для того, щоб визначити за спірними правовідносинами адміністративну юрисдикцію, є суб'єктний склад сторін (однією із сторін повинен бути субєкт владних повноважень) та предмет спору відповідно до природи спірних правовідносин (наявність публічно-правових відносин між сторонами під час виконання суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій на основі законодавства, тобто при реалізації цим субєктом своїх владних функцій та повноважень, визначених законодавством). Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Право власності на нерухоме майно у Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕТРІКОР ТРАНС" виникло на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕЙ ІСТЕЙТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПЕТРІКОР ТРАНС", що був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3.

Право власності на нерухоме майно у ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПЕТРІКОР ТРАНС" та ОСОБА_4, що був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3.

З поданого позову вбачається, що позивач не погоджується з фактом набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ПЕТРІКОР ТРАНС", ОСОБА_4 права власності на нерухоме майно, яке зареєстроване приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, згідно пунктів 3,4 прохальної частини позову. Тобто предметом спору в цій справі є законність набуття особою права власності на об'єкт нерухомості, що свідчить про приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Таким чином в даному випадку існує спір про право цивільне.

Відповідно до ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Слід зазначити, що згідно із ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, яка є чинною від 15.12.2017р.) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Варто зазначити, що Цивільним процесуальним кодексом України (зокрема, частиною 8 статті 30 Цивільного процесуального кодексу України) визначено виключну підсудність, згідно якої вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій розглядаються судом, визначеним за правилами підсудності щодо розгляду спору, похідними від якого є такі вимоги.

Згідно зі ст. 55 Конституції України - кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов'язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовних вимог про визнання недійсними та записів про право власності - не є публічно-правовими, оскільки предметом такого спору є захист права власності, права володіння, користування та розпорядження об'єктом нерухомого майна, тобто, має місце спір приватно-правового характеру, що в свою чергу виключає можливість його розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах від 14.06.2016 року у справі №21-41а16 та від 31.01.2017 року у справі №817/3053/14, від 14 березня 2018 року у справі №396/2550/17, від 04 квітня 2018 року №826/3202/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України - при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд зазначає, що захист прав позивача у визначений ним спосіб можливий лише за умови встановлення наявності або відсутності порушення його майнових прав у сфері приватно-правових відносин (права власності на спірне нерухоме майно), що не входить до компетенції адміністративного суду.

Натомість, враховуючи, суть спірних правовідносин, їх суб'єктний склад та норми Цивільного процесуального кодексу України, суд зауважує, що розгляд відповідного спору має здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України - суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельніківського району Дніпропетровської області ОСОБА_2, Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю " КЕЙ ІСТЕЙТ", Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕТРІКОР ТРАНС", ОСОБА_4 про визнання недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію, визнання недійсними та записів про право власності в частині: - визнання недійсним та скасування запису про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕТРІКОР ТРАНС" в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за індексним номером: 25616142 від 05.04.2018р., що був зареєстрований Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3; - визнання недійсним та скасування запису про право власності ОСОБА_5 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за індексним номером: 25616527 від 05.04.2018р., що був зареєстрований Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3.

Роз'яснити ОСОБА_1, що розгляд та вирішення даної справи в частині визнання недійсними та скасування записів про реєстрацію права власності віднесено до місцевого суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження по справі надіслати позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 256 та 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_6