Справа № 826/13553/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 квітня 2018 року № 826/13553/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянув у письмовому провадженні справу за позовом ТОВ «Технікс Ресурс» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ «Технікс Ресурс» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.06.2015 № .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що висновок податкового органу викладений в акті від 08.06.2015 № 22/26-58-22-07-11/36273496 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Технікс Ресурс» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.01.2014 по 31.03.2015 та податку на прибуток з 01.01.2014 по 31.12.2014 при взаємовідносинах з ПП «Білдінг Стаф» є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.05.2016 по справі №826/13553/16 задоволено позов ТОВ "Технікс Ресурс" до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві та скасовано податкове повідомлення-рішення від 26.06.2015 №.

В подальшому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2016 скасовано вказану вище постанову та постановлено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.01.2017 скасовано вказані вище постанови, а справу направлено на новий судовий розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвалою від 16.02.2017 справу прийнято до провадження та призначено до вирішення.

В подальшому, ухвалою від 25.05.2017 у справі №826/13553/15 зупинено провадження та призначено судову економічну експертизу.

Ухвалою від 17.08.2017 поновлено провадження та справу №826/13553/15 призначено до вирішення в судовому засіданні.

15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки справа №826/13553/15 не підпадає під дію ч. 4 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства в судовому засіданні ухвалено про вирішення справи №826/13553/15 у спрощеному провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Технікс Ресурс» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.01.2014 по 31.03.2015 та податку на прибуток з 01.01.2014 по 31.12.2014 при взаємовідносинах з ПП «Білдінг Стаф», за результатом якої складено акт від 08.06.2015 № 22/26-58-22-07-11/36273496 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що позивачем порушено вимоги ст. 139 Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України»), внаслідок чого занижено податок на прибуток на 224 388 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення податкове повідомлення-рішення від 26.06.2015 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 336 582 грн., з яких 224 388 грн. - за основним платежем та 112 194 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Підставою для висновку податкового органу про наявність порушень позивачем податкового законодавства слугували наступні обставини відображені в акті, а саме: згідно акту № 1346/15-53-22-3/39071313 від 01.08.2014 р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки» основним постачальником ПП «Білдінг Стаф» було ПП «Аурум 999», а останнє брало участь у формуванні безтоварного податкового кредиту. На думку відповідача наведене свідчить про відсутність факту реального здійснення господарських операцій.

Листом Вищого адміністративного суду України від 2 червня 2011 року № 742/11/13-11 визначено, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом".

Отже висновки податкового органу про порушення позивачем вимог чинного законодавства України, сформовані на підставі аналізу змісту договірних відносин, які існували між ПП «Білдінг Стаф» та ПП «Аурум 999», ПП «Аурум 999» та іншими контрагентами не вказують на безтоварність операцій позивача з вказаним контрагентом та порушення саме позивачем податкового законодавства.

Крім того, співставлення даних податкової звітності з бази автоматизованого контролю, як етапу контроль-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України працівники податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка (п. 86.1 ст. 86 цього ж Кодексу).

Водночас, у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.

У разі якщо платник податку виявив бажання взяти участь у розгляді його заперечень до акта перевірки, контролюючий орган зобов'язаний повідомити такого платника податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень, але не пізніше ніж за два робочих дні до дня їх розгляду.

Участь керівника відповідного контролюючого органу (або уповноваженого ним представника) у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов'язковою. Такі заперечення є невід'ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником контролюючого органу (або його заступником) з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення (п. 86.7 названого Кодексу).

Отже, наведеними вище нормами передбачено право платника податків, у разі незгоди із результатами перевірки, подавати свої заперечення до контролюючого органу. При цьому, на контролюючий орган покладено обов'язок повідомити платника про час, дату та місце розгляду заперечень. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень, але не пізніше ніж за два робочих дні до дня їх розгляду.

Розгляду заперечень кореспондує обов'язок контролюючого органу надати мотивовану відповідь на них, при цьому, грошове зобов'язання визначається платнику податків, з урахуванням останньої.

З матеріалів справи вбачається, що повідомленням від 11.06.2015 №15358/10/26-58-22-07-09 позивача повідомлено про час, дату та місце розгляну заперечень на акт перевірки.

З огляду на викладене, при проведенні перевірки за результатом якої прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення податковий орган діяв відповідно до п. 86.7 ст. 86 ПК України.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та ПП «Білдінг Стаф».

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору підряду № ОК-136 від 31.03.2014 р. ПП «Білдінг Стаф» зобов'язалось виконати роботи з організації каналів зв'язку, а ТОВ «Технікс Ресурс» - прийняти і оплатити їх.

На підставі цього договору складені акти виконаних робіт та податкова накладна на загальну суму 1 495 922 грн. 40 коп., у т.ч. 249 320 грн. 40 коп. ПДВ. Суд зауважує, що в додатках до актів розкривається інформація про ІД номери завдання, найменування завдання та адресу, за якою здійснювались роботи.

Розрахунки позивач здійснив шляхом безготівкового перерахунку коштів, що підтверджується копіями платіжних доручень (т. 1 а.с. 133-137), а сплачені суми відніс до складу витрат та податкового кредиту.

На підтвердження реального виконання зазначеного договору позивачем надано суду копії: ліцензії ПП «Білдінг Стаф», витягу з реєстру платників ПДВ ПП «Білдінг Стаф», витяг з ЄДРПОУ щодо ПП «Білдінг Стаф» (т. 1 а.с. 78-79).

Отже, ПП «Білдінг Стаф» мало право на виконання робіт з організації каналів зв'язку.

Крім того позивачем надано суду копії: замовлення на виконання робіт, в яких зазначено обсяг замовлених робіт, адреси за якими належить здійснити роботи та їх вартість (т. 1 а.с. 80-95).

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

За змістом підпункту 138.1.1 пункту 138.1 названої статті ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

За приписами пункту 138.8 ст. 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно частини 2 статті 9 цього Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено та відповідачем не заперечується, що за своєю формою та змістом зазначені вище первинні бухгалтерські документи відповідають ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Крім того, позивач вказує, що роботи з організації каналів зв'язку відповідно до умов спірного договору в подальшому продані позивачем ПрАТ «Датагруп» відповідно до договору підряду від 29.07.2011 №2911/ДГ.

З огляду на встановлені факти в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що зобов'язання за договорами укладеними позивачем з ТОВ «Білдінг Стаф» виконано в повному обсязі.

На думку суду відповідачем на надано доказів порушення позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування валових витрат.

Крім того висновком експерта від 02.08.2017 №02/08-17 за результатом проведеної судової експертизи встановлено, що згідно результатів дослідження наданих первинних бухгалтерських документів регістрів бухгалтерського обліку і звітності встановлено, що висновки акту позапланової перевірки Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 08.06.2015, на підставі яких донараховано податок на прибуток та штрафні (фінансові) санкції за податковим повідомленням-рішенням від 26.06.2015 № з урахуванням відомостей податкового обліку про порушення щодо формування валових витрат документально не обґрунтовані. З урахуванням відомостей наявних в матеріалах справи встановлено, що нарахування суми податків, штрафних фінансових санкцій, нарахованих податковим повідомленням-рішенням від 26.06.2015 № по податку на прибуток (коли витрати не брали участь у формуванні об'єкту оподаткування податком на прибуток за результатами 2014 року та не привели до заниження суми податку на прибуток за вищевказаний звітний період) документально не обґрунтовані.

Відповідно до ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

В даному випадку суд погоджується з вказаним висновком експерту.

Відтак з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, викладений в акті перевірки висновок податкового органу про порушення ст. 139 ПК України є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесене на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення безпідставним та неправомірним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.06.2015 № прийняте Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.І. Келеберда