Справа № 826/11270/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 квітня 2018 року № 826/11270/17

Окружний адміністративний суд міста Києва колегією суддів у складі судді-доповідача Келеберди В.І., суддів Качура І.А., Федорчука А.Б., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлізинг» до Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб: Державного реєстратора Комунального підприємства «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» Київської області Іванцок Евеліни Янівни та Товариства з обмеженою відповідальністю «Технік Енерджі», про визнання протиправним та скасування наказу від 26 травня 2017 року № 1736/5, зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрлізинг» звернулось до суду з позовом до Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб: Державного реєстратора Комунального підприємства «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» Київської області Іванцок Евеліни Янівни та Товариства з обмеженою відповідальністю «Технік Енерджі» та з урахуванням усного клопотання про відкликання позовної заяви в частині та залишення позову в частині без розгляду, яке задоволено ухвало суду від 14 грудня 2017 року, просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 26 травня 2017 року № 1736/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень»;

зобов'язати Міністерство юстиції України відновити рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 квітня 2017 року № 34598037, прийняте державним реєстратором речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Комунального підприємства «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» Київської області Іванцюк Е.Я.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що товариство з обмеженою відповідальністю «Технік Енерджі» до відповідача подано скаргу на рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» Київської області Іванцок Евеліни Янівни від 03 квітня 2017 року № 34598037. За результатами її розгляду відповідачем прийнято наказ від 26 травня 2017 року № 1736/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

Позивач зауважує, що наказ відповідачем видано без достатніх правових підстав, без ретельної перевірки поданої у скарзі інформації а також без урахування прав позивача та державного реєстратора на участь у процесі прийняття рішення.

Вказані обставини, на думку позивача, є підставами для визнання наказу протиправним та його скасування.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/11270/17(далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Виходячи з положень частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вчинення процесуальної дії), враховуючи відсутність заперечень з боку сторін, у судовому засіданні судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши у письмовому провадженні подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступні обставини.

17 липня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Технік Енерджі» (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Укрлізинг» (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер - НОМЕР_1), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та договір купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці (арочна споруда відділення № 1, площею 501,5 кв.м.; склад металевий тракторної бригади, площею 303,4 кв.м.; газосклад, площею 47,4 кв.м.; будинок садоводів, площею 220,9 кв.м., загальною площе. 1073,0 кв.м.

У 2013 року позивачем зареєстровано право власності на земельну ділянку шляхом подання необхідних документів.

Документи на проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно було подано у 2014 році. Оскільки ухвалою господарського суду міста Києва від 27 серпня 2014 року порушено провадження у справі № 910/11048/14 про банкрутство ТОВ «Технік Енерджі» та ухвалою цього суду від 28 березня 2016 року у справі № 910/11048/14 відкрито процедуру санації боржника ТОВ «Технік Енерджі», а тому на майно товариства було накладено обтяження у рамках виконавчого провадження, позивач отримав відмову державного реєстратора а проведенні реєстраційних дій.

Окрім того, постановою господарського суду Київської області від 23 червня 2016 року у справі № 911/415/15 ТОВ «Укрлізинг» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

08 вересня 2016 року засобами поштового зв'язку позивач отримав повідомлення від керуючого санацією ТОВ «Технік Енерджі» про відмову від договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17 липня 2012 року, яку посвідчено нотаріально 31 серпня 2016 року та в якій зазначалось про те, що рішення про відмову від договору прийнято керуючим санацією 27 червня 2016 року, про що позивача було повідомлено.

20 вересня 2016 року позивачем було направлено лист третій особі - ТОВ «Технік Енерджі» про невизнання відмови від договору купівлі-продажу нерухомого майно від 17 липня 2012 року.

Постановою господарського суду міста Києва від 24 жовтня 2016 року у справі № 910/11048/14 ТОВ «Технік Енерджі» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Позивач в межах даної справи звернувся до суду із клопотанням про зняття арештів з нерухомого майна, законним набувачем якого він є. Однак ухвалою суду від 15 березня 2017 року у задоволенні клопотання відмовлено.

Разом з тим, ухвалою господарського суду міста Києва від 10 квітня 2017 року у справі № 910/11048/14 клопотання ліквідатора ТОВ «Технік Енерджі» про скасування арештів належного йому майна задоволено.

28 березня 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю в особі ліквідатора Тимофеєвої Оксани Анатоліївни, як покупець за договором купівлі-продажу, звернулось до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно (арочна споруда відділення № 1 площею 501,5 кв.м., склад металевий тракторної бригади площею 303,4 кв.м., газосклад площею 47,4 кв.м., будинок садоводів площею 220,9 кв.м., загальною площею 1073,0 кв.м.), яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці (кадастровий № НОМЕР_1) яка належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 2012 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Технік Енерджі».

За результатами розгляду поданої заяви та доданих до неї документів, керуючись статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктом 18 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Мінітсрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державним реєстратором комунального підприємства «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» Київської області Іванцок Е.Я. прийнято рішення № 34598037 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОВ «Укрлізинг».

12 травня 2017 року ліквідатором ТОВ «Технік Енерджі» до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України подано скаргу на зазначене рішення державного реєстратора.

За результатами розгляду скарги Міністерством юстиції України на підставі висновків Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації прийнято 26 травня 2017 року рішення, у формі наказу № 1736/5, про часткове задоволення скарги та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 квітня 2017 року № 34598037 та тимчасове блокування доступу державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень комунального підприємства «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» Київської області Іванцок Е.Я. до державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на шість місяців.

Вважаючи виданий наказ протиправним та таким, що прийнятий без достатніх підстав і належного повідомлення сторін про розгляд скарги, позивач просить його скасувати.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади утворення та організації діяльності органів виконавчої влади врегульовано Законом України «Про центральні органи виконавчої влади».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України. Організація, повноваження і порядок діяльності міністерств, інших центральних органів виконавчої влади визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України. Положення про міністерства, інші центральні органи виконавчої влади затверджує Кабінет Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №228, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство юстиції України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Відповідно до частини першої статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально.

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1952-IV).

Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації прав підлягають:

1) право власності;

2) речові права, похідні від права власності:

право користування (сервітут);

право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис);

право забудови земельної ділянки (суперфіцій);

право господарського відання;

право оперативного управління;

право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки;

право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки;

іпотека;

право довірчої власності;

інші речові права відповідно до закону;

3) право власності на об'єкт незавершеного будівництва;

4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження (стаття 4 Закону № 1952-IV).

Статтею 7 Закону № 1952-IV визначено повноваження Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації прав, відповідно до якої, Міністерство юстиції України:

1) забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав;

2) здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав;

3) забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем;

4) організовує роботу, пов'язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав;

5) здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов'язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;

6) забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб'єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом;

7) розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов'язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;

8) складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення;

9) організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів;

9 1) надає узагальнені роз'яснення щодо застосування законодавства з питань державної реєстрації прав;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 9 Закону № 1952-IV до повноважень суб'єктів державної реєстрації прав належить:

1) забезпечення:

проведення державної реєстрації прав;

ведення Державного реєстру прав;

взяття на облік безхазяйного нерухомого майна;

формування та зберігання реєстраційних справ.

Зберігання реєстраційних справ у паперовій формі здійснюється виключно виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями за місцезнаходженням відповідного майна;

2) здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

2. Акредитовані суб'єкти можуть здійснювати визначені у частині першій цієї статті повноваження в повному обсязі або здійснювати їх виключно в частині забезпечення прийняття та видачі документів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі договору з суб'єктом державної реєстрації прав та/або нотаріусом.

Згідно з частиною третьою статті 10 Закону № 1952-IV, державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі.

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

4. Державний реєстратор має свою печатку, крім нотаріуса, який має печатку, визначену Законом України "Про нотаріат".

Зразок та опис печатки державного реєстратора встановлює Міністерство юстиції України.

Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно до статті 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1952-IV передбачено, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі:

1) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

2) державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав, чи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що є невід'ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав;

3) державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону;

4) державної реєстрації інших обтяжень речових прав на нерухоме майно;

5) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за наявності згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна - у разі якщо обтяженням є заборона відчуження нерухомого майна, що виникла на підставі договору, або податкова застава;

6) державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до частин другої і десятої статті 18, частини першої статті 20, частин другої і третьої статті 32, частини третьої статті 34 Закону № 1952-IV Кабінетом Міністрів України постановою від 25 грудня 2015 року № 1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок).

Відповідно до пункт 6 Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Згідно з пунктом 8 Порядку державний реєстратор, уповноважена особа за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв, на якій заявник (за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у ній) проставляє власний підпис.

Під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа обов'язково зазначають відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав, передбачені Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141

Пунктом 8 Порядку передбачено, що під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа встановлює особу заявника.

Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншим документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, передбаченим Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

Особа іноземця та особа без громадянства встановлюються за паспортним документом іноземця.

У разі подання заяви уповноваженою на те особою державний реєстратор, уповноважена особа перевіряє обсяг повноважень такої особи на підставі документа, що підтверджує її повноваження діяти від імені іншої особи.

Обсяг повноважень особи, уповноваженої діяти від імені юридичної особи, перевіряється на підставі відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, за допомогою порталу електронних сервісів.

Заява не підлягає формуванню та реєстрації виключно у випадках, передбачених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа з оригіналів документів чи відповідно оформлених копій необхідних для державної реєстрації прав документів у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 7 цього Порядку, обов'язково виготовляє електронні копії шляхом сканування таких документів, які додаються до заяви (пункт 10 Порядку).

Відповідно до пункту 12 Порядку розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов'язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.

У разі коли відомості Державного земельного кадастру про власників, користувачів земельної ділянки, перенесені з державного реєстру земель, містять неповну або неточну інформацію, що унеможливлює ідентифікацію особи, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав надсилає відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2012 р. № 1051, повідомлення в електронній формі державному кадастровому реєстраторові про уточнення інформації в Державному земельному кадастрі, в якому зазначається виключний перелік відомостей, що є неповними або неточними.

Доступ до відомостей Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів забезпечується за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав.

Інформаційна взаємодія між Державним реєстром прав та Єдиним реєстром документів здійснюється інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі у порядку, визначеному Мін'юстом разом з Мінрегіоном.

Державний реєстратор у разі наявності в нього паперових носіїв інформації (реєстрових книг, реєстраційних справ, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації) використовує також відомості, які містяться на відповідних носіях інформації.

Згідно з пунктом 58 Порядку для державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об'єкта, також подається технічний паспорт на такий об'єкт.

За бажанням заявника у разі зміни технічних характеристик об'єкта нерухомого майна для державної реєстрації права власності на такий об'єкт може бути подано технічний паспорт, що містить актуальні відомості про технічні характеристики об'єкта, незалежно від наявності таких відомостей в документах, що подаються для відповідної реєстрації. У разі коли зміни технічних характеристик об'єкта нерухомого майна відбулися у зв'язку з проведенням будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення, також подається документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Відповідно до частини дев'ятої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та частини дев'ятої статті 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2015 року № 1128 затверджено Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, яким визначено процедуру розгляду відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закони) скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Мін'юсту (далі - суб'єкт оскарження), що здійснюється Мін'юстом та його територіальними органами (далі - суб'єкт розгляду скарги) (далі - Порядок № 1128).

Відповідно до пункту 9 Порядку № 1128 під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та / або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 1128 Суб'єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі);

2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін'юсту;

3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах, що додаються до скарги).

Копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб'єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов'язково приймаються комісією до розгляду.

У разі повідомлення скаржником та/або його представником, іншими особами, які беруть участь у розгляді скарги по суті, про наявність судового спору між тими самими сторонами, з того ж предмета, з тих же підстав, про які зазначено у скарзі, ними надається копія відповідного рішення суду на засідання комісії (пункт 11 Порядку № 1128).

12 травня 2017 року ліквідатором ТОВ «Технік Енерджі» до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України подано скаргу на рішення державного реєстратора від 03 квітня 2017 року № 34598037.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи копій листів, позивачу та державному реєстратору листами від 23 травня 2017 року, відповідно до пункту 11 Порядку № 1128 направлено копію скарги ТОВ «Технік Енерджі», з роз'ясненням, що повідомлення про дату, час та місце розгляду скарги Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації буде опубліковано в підрозділі «Засідання Комісії» розділу «Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації» рубрика «Послуги» на сайті Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України.

Засідання Комісії відбулось 26 травня 2017 року.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивача та державного реєстратора не було належним чином повідомлено про дату засідання, чим допущено порушення вимог Порядку № 1128, та позбавлено законного права на присутність під час розгляду скарги та надання своїх пояснень і заперечень.

За результатами розгляду скарги ТОВ «Технік Енерджі», Міністерством юстиції України 26 травня 2017 року на підставі висновків Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації прийнято рішення, у формі наказу № 1736/5, про часткове задоволення скарги та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 квітня 2017 року № 34598037 та тимчасове блокування доступу державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень комунального підприємства «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» Київської області Іванцок Е.Я. до державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на шість місяців.

З заперечень відповідача вбачається, що державним реєстратором не було належним чином встановлено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостями що містяться у поданих документах, а також наявність обтяжень прав на нерухоме майно та належним чином не перевірено документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та не прийнято відповідних рішень, чим порушено вимоги пункту 12 Порядку № 1127, пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 10, пунктів 4, 5 частини першої та частини четвертої статті 18, пункту 1 частини першої статті 23, пунктів 5, 6 частин першої та другої статті 24 Закону № 1952-IV.

Разом з тим, з відзиву державного реєстратора, який долучено до матеріалів справи з доданими документами вбачається, що 28 березня 2017 року позивач в особі ліквідатора Тимофеєвої О.А. як покупець за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 17 липня 2012 року звернувся із заявою про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається: арочна споруда відділення № 1 площею 501,5 кв.м., склад металевий тракторної бригади площею 303,4 кв.м., газосклад площею 47,4 кв.м., будинок садоводів площею 220,9 кв.м., загальною площею 1073,0 кв.м.

Повноваження та особу заявника було підтверджено постановою господарського суду Київської області від 23 червня 2016 року у справі № 911/415/15 про визнання ТОВ «Укрлізинг» банкрутом та призначення ліквідатором арбітражного керуючого Тимофеєву О.А.; інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, яку отримано з офіційного сайту Міністерства юстиції України та паспортом громадянина України та карткою платників податків з інформацією про реєстраційний номер облікової картки.

Водночас заявником подано дублікат договору купівлі-продажу нерухомого майна, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. від 29 травня 2014 року (договір купівлі-продажу від 17 липня 2012 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ємець К.Є.

Заявником також було подано технічні паспорти на нерухоме майно, а саме: на склад металевий тракторної бригади, газосклад, будинок садоводів), які виготовлено КП «Бориспільське БТІ» станом на 21 березня 2017 року, та довідку КП «Бориспільське БТІ» від 23 березня 2017 року № 289 відповідно до якої загальна площа нерухомого майна зменшилась у зв'язку із знесенням арочної споруди відділення № 1, і квитанцію про сплату заявником адміністративного збору за реєстрацію.

Державним реєстратором виготовлено електронні копії з наданих оригіналів документів, шляхом їх сканування.

Державним реєстратором під час перевірки поданих документів встановлено, що нерухоме майно зареєстровано за ТОВ «Технік Еенерджі» у Реєстрі прав власності 26 червня 2012 року. Проте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ємець К.Є. 17 липня 2012 року посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна між ТОВ «Технік Енерджі» та ТОВ «Укрлізинг».

Державним реєстратором також встановлено, що згідно актуальної інформації із спеціального розділу, складовою якого є актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень. На підставі постанови ВДВС від 16 червня 2014 року реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві 20 червня 2014 року винесено рішення № 13929667 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа, майно/права якої обтяжуються: ТОВ «Технік Енерджі»).

Зважаючи на те, що законодавством не встановлено термінів, у які має відбуватися державна реєстрація прав власності на нерухоме майно, оскільки відомості про розірвання чи визнання недійсним договору купівлі-продажу відсутні, зважаючи на відсутність передбачених статтею 24 Закону підстав для відмови, керуючись статтею 18 та частиною четвертою статті 24 Закону № 1952-IV, пунктом 18 Порядку, державним реєстром Комунального підприємства «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» Київської області Іванцок Е.Я. прийнято 04 квітня 2017 року рішення № 34598037 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Із системного аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку, що державний реєстратор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За таких обставин підстави у відповідача для часткового задоволення скарги та скасування рішення державного реєстратора від 03 квітня 2017 року № 34598037 буди відсутні. Надані позивачем документи підтверджують відповідність рішення державного реєстратора чинному законодавству. Жодних порушень законодавства державним реєстратором під час його прийняття допущено не було.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку що рішення відповідача, оформлене у вигляді наказу від 26 травня 2017 року № 1736/5 є протиправним та підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню.

Відповідачем під час розгляду справи встановлені судом обставини не спростовано, належних та необхідних доказів, які б свідчили про безпідставність заявлених позовних вимог не надано.

Разом з тим, суд відхиляє вимоги про зобов'язання Міністерства юстиції України відновити рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 квітня 2017 року № 34598037, прийняте державним реєстратором речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Комунального підприємства «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» Київської області Іванцюк Е.Я., оскільки такі дії не відносяться до компетенції відповідача та вчиняються в іншому порядку ніж заявлено позивачем.

Так, відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1952-IV у разі скасування на підставі рішення суду рішення про відмову в державній реєстрації прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "б" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування відповідного рішення та відновлюється розгляд документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС Українипредметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини п'ятої зазначеної статті, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позову, частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 26 травня 2017 року № 1736/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

3. В решті позову відмовити.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя - доповідач В.І. Келеберда

Судді І.А. Качур

А.Б Федорчук