Справа № 392/1398/14-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 квітня 2018 року

м. Київ

справа №392/1398/14-а

адміністративне провадження №К/9901/5209/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стародуба О.П.,

суддів - Анцупової Т.О., Кравчука В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2015р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Маловисківської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом в якому, з урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог (а.с.90-93), просила визнати дії Маловисківської міської ради по розгляду її звернення від 21.11.2011р. щодо передачі у власність земельної ділянки незаконним, скасувати рішення відповідача від 20.05.2014р., надати земельну ділянку у власність Маловисківською міською радою площею 1310 м2, згідно технічної документації та поданої заяви від 21.11.2011р. № 524, розташованої по АДРЕСА_1. Крім того, позивач просила встановити межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріпити межовими знаками встановленого зразка, згідно технічної документації на її земельну ділянку за адресою м. Мала Виска вул. Жовтнева, 9а, скасувати п.1 протоколу №7 від 10.07.2014р., п.1 протоколу №8 від 16.07.2014р. засідання постійної комісії з агропромислового комплексу земельних відносин екології та раціонального використання земельних ресурсів, як такі, що не відповідають нормативно-правовим актам, скасувати акт від 16.07.2014р., складений постійною комісією з агропромислового комплексу земельних відносин екології та раціонального використання земельних ресурсів відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач неодноразово в письмовій формі зверталася до органів місцевого самоврядування з проханням визначити та зафіксувати межі земельної ділянки згідно технічної документації, але всупереч вимогам ч.3 ст.158 Земельного кодексу України, яка визначає, що первинною ланкою у вирішенні межевих спорів виступають органи місцевого самоврядування та до їх компетенції належить встановлення меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, дане питання вирішене не було.

Позивач посилається на те, що дії відповідача є незаконними, оскільки у відповідності з п.«г» ч.1 ст.121, ч.2 ст. 118 Земельного кодексу України позивач має право на безоплатну передачу у власність шляхом приватизації землі ділянки розміром 1310м.кв. (а.с.3-5)

Постановою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 17.12.2014р. позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії відповідача щодо розгляду заяви позивача від 21.11.2011р. № 524 про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки.

Скасовано рішення сесії Маловисківської міської ради від 20.05.2014р. за № 745 "Про надання гр. ОСОБА_2 згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність".

Зобов'язано відповідача винести на розгляд сесії питання щодо приватизації земельної ділянки, площею 1310 кв.м. позивачем, що перебуває у її користуванні, з урахуванням технічної документації та свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.04.2004р., зареєстрованого в реєстрі за № 680 та прийняти рішення в установленому законом порядку. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2015р. скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою скасовано рішення тридцятої сесії Маловисківської міської ради шостого скликання від 20.05.2014р. №745. Зобов'язано Маловисківську міську раду Кіровоградської області надати ОСОБА_2 дозвіл на розробку технічної документації - проекту відведення земельної ділянки площею 1310 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З таким рішенням суду апеляційної інстанції не погодилась ОСОБА_2, подала касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заперечуючи проти касаційної скарги, відповідач просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до положень статті 116 Земельного кодексу України, (в редакції станом на 2011 рік) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Згідно статті 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування-на підставі договору оренди.

В ході розгляду справи по суті судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.04.2004р., позивач прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1, виданого 15.08.1997 року, площа земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивача, складає 1310 кв.м..

У листопаді 2011 році ОСОБА_2 звернулася до Маловисківської міської ради з заявою про передачу їй у власність земельної ділянки площею 1310кв.м., що перебуває у її користуванні, а саме: 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та 310 кв.м. для ведення особистого селянського господарства.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2013р., визнано протиправною бездіяльність Маловисківської міської ради Кіровоградської області щодо ухилення від прийняття рішення за зверненням ОСОБА_2 від 21.11.2011р.

Зобов'язано Маловисківську міську раду Кіровоградської області розглянути та прийняти рішення в установленому законом порядку за зверненням ОСОБА_2 від 21 листопада 2011 року. В задоволення решти позовних вимог відмовлено.

На виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2013р., Маловисківська міська рада рішенням тридцятої сесії шостого скликання від 20.05.2014р. № 745 "Про надання гр. ОСОБА_2 згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність", відмовила в наданні згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 1310 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та рекомендувала користувачу земельної ділянки привести у відповідність до рішень виконавчого комітету технічний паспорт на присадибну земельну ділянку (а.с.123).

Крім того, судами під час огляду інвентаризаційної справи на домоволодіння по АДРЕСА_1 встановлено, що під час проведення органом БТІ державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, що перебував у власності фізичних осіб ОСОБА_3 та в подальшому ОСОБА_2, зафіксовано розмір земельної ділянки, яка перебувала в користуванні, станом на серпень 1997 року та квітень 2004 року, площею 1310 кв.м.

Постійною комісією Маловискївської міської ради з агропромислового комплексу, земельних відносин, екології та раціонального використання земельних ресурсів міської ради, на підставі подання виконуючого обов'язки прокурора Маловисківського району від 02.07.2014р. №2-1574 складено акт від 16.07.2014р., відповідно до якого площа земельної ділянки, яка фактично знаходиться у користуванні позивача складає 1220 кв.м., а площа земельної ділянки яка була передана рішеннями Маловисківської міської ради у користування попередньому власнику складала 1018 кв.м. Вільна земельна ділянка, за рахунок якої можливо збільшення земельної ділянки позивача до 1310 кв., що помилково зазначена у технічному паспорті, відсутня (а.с.28-29).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при відмові в наданні згоди позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що оформлено рішенням тридцятої сесії шостого скликання від 20.05.2014р. № 745 "Про надання гр. ОСОБА_2 згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність" діяв всупереч вимогам статті 123 Земельного кодексу України, яка регламентує порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, а тому рішення тридцятої сесії шостого скликання від 20.05.2014р. № 745 підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що акт, складений Постійною комісією Маловискївської міської ради з агропромислового комплексу, земельних відносин, екології та раціонального використання земельних ресурсів міської ради від 16.07.2014р., відповідно до якого площа земельної ділянки, яка фактично знаходиться у користуванні позивача складає 1220 кв.м., а площа земельної ділянки яка була передана рішеннями Маловисківської міської ради у користування попередньому власнику складала 1018 кв.м., є неналежним доказом в справі, оскільки з показань свідків наданих в судовому засіданні, які були включені до складу постійної комісії, встановлено, що належним чином виміри земельної ділянки не проводилися, показання одних свідків суперечать показанням інших, крім того, даний акт було складено у відсутність позивача та користувачів суміжних земельних ділянок. Таким чином, даною комісією не з'ясовано фактичний розмір земельної ділянки, що використовує позивач.

Крім того, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1 підтверджує загальну площу земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивача, розміром 1310 кв.м.

Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог з метою повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, та визнав за необхідне зобов'язати відповідача винести на розгляд сесії міської ради питання щодо приватизації земельної ділянки, площею 1310 кв.м. позивачем, що перебуває у її користуванні, з урахуванням технічної документації та свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.04.2004р., зареєстрованого в реєстрі за № 680 та прийняти рішення в установленому законом порядку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішення Маловисківської міської ради прийнято з порушенням вимог статті 118 Земельного кодексу України, якою передбачено виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Крім того, апеляційний суд виходив з того, що технічна документація на будинок не є підставою для визначення площі земельної ділянки, що знаходиться у користуванні позивача, проте, зазначена обставина також не є підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Крім того апеляційний суд виходив з того, що позовні вимоги в частині визнання незаконними дій відповідача по розгляду звернення позивача від 21.11.2011 р. щодо передачі у власність земельної ділянки задоволенню не підлягають, оскільки розгляд вказаних заяв належить до компетенції відповідача, а позивач не навів суду обґрунтування протиправності зазначених дій.

В задоволенні позовних вимог про скасування п.1 протоколу №7 від 10.07.2014р., п.1 протоколу № 8 від 16.07.2014р. та акту постійної комісії Маловисківської міської ради з агропромислового комплексу, земельних відносин, екології та раціонального використання земельних ресурсів від 16.07.2014р. відмовлено, оскільки вони не є рішеннями суб'єкта владних повноважень, які встановлюють права чи покладають певні обов'язки на позивача та є предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства.

Також апеляційний суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення межовими знаками встановленого зразку є передчасними, оскільки дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивач не отримав та не розпочав процедуру погодження зазначеного проекту в передбаченому Законом України порядку.

В той же час апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність прийняти відповідно до статті 11 КАС України рішення про надання дозволу для розробки проекту землеустрою, оскільки саме під час його виготовлення буде вирішено питання щодо розміру вільної земельної ділянки, яка може бути надана позивачу з урахуванням її заяви на передачу 1310 кв.м..

При цьому, суд зазначив, та обставина, що спадкодавцю було передано у користування земельну ділянку меншої площі, ніж просить передати у приватну власність позивач, не перешкоджає позивачу у здійсненні її права на приватизацію земельної ділянки більшого розміру, якщо це в межах визначеного ст.121 ЗК України розміру, є вільна земельна ділянка та є можливість її надати саме в цьому розмірі з урахуванням вимог ч.7 ст.118 ЗК України.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що приймаючи оскаржуване рішення відповідач вимоги закону не дотримався, розгляд звернення здійснив з порушенням вимог закону та рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2013р., а тому апеляційний суд обґрунтовано прийняв рішення про часткова задоволення позовних вимог.

При цьому, сама по собі наявність технічного паспорту за відсутності іншої погодженої технічної документації не може бути підставою для прийняття відповідачем рішення про приватизацію земельної ділянки, а посилання в обґрунтування касаційної карги на те, що судом не враховано положення статті 120 Земельного кодексу України в частині переходу права користування земельною ділянкою у разі набуття права на будівлю також є безпідставним, оскільки як встановлено судами у даній справі відповідач факт переходу такого права не заперечує, а спірним залишається лише розмір такої ділянки.

В той же час, оскільки виготовлення проекту відведення земельної ділянки є обов'язковою умовою оформлення на неї відповідних прав, а тому апеляційний суд обґрунтовано прийняв в цій частині рішення про зобов'язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення такого проекту.

При цьому за правилами частини 7 статті 118 Земельного кодексу України у разі ненадання відповідачем такого дозволу позивач вправі замовити його у відповідних органів самостійно.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні судового рішення суд апеляційної інстанції порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2015р. у даній справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

В.М. Кравчук