Справа № 819/1912/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/506/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Затолочного В.С. та Сапіги В.П.,

з участю секретаря судового засідання - Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2;

від відповідача - ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката ОСОБА_1, діючої за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_4 особи підприємця ОСОБА_5, на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.12.2017р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 особи підприємця ОСОБА_5 до ОСОБА_6 управління ДФС у Тернопільській обл. про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органів доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (суддя суду І інстанції: ОСОБА_7; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12 год. 16 хв. 08.12.2017р. м.Тернопіль; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 13.12.2017р.),-

В С Т А Н О В И В:

06.11.2017р. позивач ОСОБА_4 особа підприємець /ФОП/ ОСОБА_5 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати винесені 29.09.2017р. відповідачем ОСОБА_6 управлінням /ГУ/ ДФС в Тернопільській обл. наступні рішення:

податкове повідомлення-рішення № 6 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб /ПДФО/, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування, на 211818 грн. 20 коп., з яких 169454 грн. 56 коп. за податковими зобовязаннями та 42363 грн. 64 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями;

податкове повідомлення-рішення № 6 про збільшення суми грошового зобовязання з військового збору на 17651 грн. 39 коп., з яких 14121 грн. 11 коп. за податковими зобовязаннями та 3530 грн. 28 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-, якою визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску на суму 36258 грн. 27 коп.;

рішення № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органів доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовані штрафні санкції зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в розмірі 3625 грн. 83 коп. (а.с.4-6).

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.12.2017р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.45-47).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржила представник адвокат ОСОБА_1, діюча за дорученням від імені та в інтересах ФОП ОСОБА_5, яка покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задовольнити (а.с.52-55).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що судом неправильно застосовані норми п.177.2, пп.177.4.1 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу /ПК/ України, ст.ст.2, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», ст.51 Цивільного кодексу /ЦК/ України.

При цьому, за результатами проведеної перевірки контролюючий орган вважає, з чим погодився й суд, що до складу валових витрат позивача не можуть відноситись вартість отриманих, але не оплачених товарів, однак чинним податковим законодавством не передбачено визначення «понесених витрат». Натомість, коли підприємець отримує товар, у нього виникає заборгованість (зобовязання) перед постачальником, а збільшення зобовязань є витратами в розумінні ПК України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Таким чином, ФОП ОСОБА_5 правомірно сформувала витрати, до складу яких на підставі первинних бухгалтерських документів (ТТН, видаткових накладних, актів приймання товарів тощо) включила вартість сировини, матеріалів, товарів на підставі п.177.2, пп.177.4.1 п.177.4 ст.177 ПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, упродовж 29.08.2017р.-11.09.2017р. відповідачем ГУ ДФС в Тернопільській обл. проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_5 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 31.05.2016р. по 31.12.2016р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування з 31.05.2016р. по 31.12.2016р., виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 31.05.2016р. по 31.12.2016р.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено ОСОБА_7 перевірки № 6146/19-00-13-06/НОМЕР_2 від 18.09.2017р. (а.с.7-14), у якому зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_5 наступних вимог закону:

п.п.177.2, 177.4 ст.177 ПК України, в результаті чого донараховано суму податкових зобовязань з ПДФО від здійснення діяльності за перевірений період на 169454 грн. 56 коп.

абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», через що занижено сплату єдиного внеску на суму 36258 грн. 27 коп.;

п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, внаслідок чого донараховано військового збору за результатами збільшення чистого доходу за 2016 рік в сумі 14121 грн. 11 коп.

На підставі вказаного ОСОБА_7 перевірки відповідачем винесені такі рішення:

податкове повідомлення-рішення № 6 від 29.09.2017р. про збільшення суми грошового зобовязання з ПДФО, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування, на 211818 грн. 20 коп., з яких 169454 грн. 56 коп. за податковими зобовязаннями та 42363 грн. 64 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями;

податкове повідомлення-рішення № 6 від 29.09.2017р. про збільшення суми грошового зобовязання з військового збору на 17651 грн. 39 коп., з яких 14121 грн. 11 коп. за податковими зобовязаннями та 3530 грн. 28 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 29.09.2017р., якою визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску на суму 36258 грн. 27 коп.;

рішення № НОМЕР_1 від 29.09.2017р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органів доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовані штрафні санкції зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в розмірі 3625 грн. 83 коп. (а.с.4-6).

Підставою для винесення оскаржуваних рішень слугувало встановлення відповідачем розбіжності між сумою доходу, задекларованого у додатку 2 до декларацій про майновий стан і доходи за 2016 рік, та даними, зясованими в ході перевірки, в сумі 941414 грн. 22 коп., чим порушено вимоги пп.16.1.2 п.16.1 ст.16 та п.177.2 ст.177 ПК України, у звязку з чим позивачем занижено чистий (оподатковуваний) дохід на 169454 грн. 56 коп. (941414 грн. 22 коп. х 18 %).

Причиною завищення витрат слугувало віднесення позивачем, яка перебувала на загальній системі оподаткування, до їх складу вартості частини отриманого та неоплаченого товару відповідно до договору поставки від 09.08.2010р., укладеного між ФОП ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Миронівський хлібопродукт».

Враховуючи допущене порушення, перевіркою також виявлено порушення ст.ст.7, 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та встановлено заниження суми доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок за 2016 рік, в сумі 164810 грн. 31 коп., що призвело до заниження нарахованого єдиного соціального внеску на суму 36258 грн. 27 коп., а також порушення п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України, внаслідок чого донараховано військовий збір за результатами збільшення доходу за 2016 рік в сумі 14121 грн. 11 коп.

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідно до п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно п.177.2 ст.177 цього Кодексу об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать, зокрема, витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат (пп.177.4.1 п.177.4 ст.177 ПК України).

Відповідно до пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця документально не підтверджені витрати.

Таким чином, за змістом наведеної норми обовязковою умовою врахування витрат на придбання товарів при визначенні оподатковуваного доходу платника є спрямованість таких операцій на одержання доходу (економічної вигоди).

ОСОБА_4 особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, має право включити до складу витрат лише суму витрат після одержання доходу, який безпосередньо пов'язаний з понесеними витратами від здійснення підприємницької діяльності.

Згідно з п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Відповідно до Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затв. наказом Міністерства доходів і зборів України № 481 від 16.09.2013р. «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», самозайняті особи заносять до Книги відомості у відповідному порядку, при цьому у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня; у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці; 8) у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв'язку, орендних та комунальних платежів тощо; у графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).

Таким чином, витрати фізичної особи-підприємця, що перебуває на загальній системі оподаткування, повинні бути підтверджені зазначеними первинними документами, в тому числі, про оплату вартості товарів.

З врахуванням викладеного, позивачем до складу витрат, пов'язаних з господарською діяльністю, помилково (передчасно) включено витрати по придбанню товарів, які не були оплачені останньою; також таке формування витрат здійснено ФОП ОСОБА_5 до одержання доходу від їх реалізації, тобто доходу, який безпосередньо пов'язаний з понесеними витратами від здійснення підприємницької діяльності, що суперечить положенням ПК України.

Оскільки контролюючим правомірно донараховано суму ПДФО, тому слід вважати вірним донарахування військового збору та визначення заборгованості зі сплати єдиного внеску (вказані зобовязання є похідними та безпосередньо залежать від правильності визначення платником податків чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22 % та військовий збір у розмірі 1,5 %).

Із урахуванням наведених норм права та фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що податкові повідомлення-рішення № 6 від 29.09.2017р. та № 6 від 29.09.2017р., вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 29.09.2017р., рішення № НОМЕР_1 від 29.09.2017р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органів доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовані штрафні санкції зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування винесені відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та ПК України, а тому підстави для їх скасування є відсутніми.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

За таких умов колегія суддів вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими, а тому такі не підлягають до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ФОП ОСОБА_5

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката ОСОБА_1, діючої за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_4 особи підприємця ОСОБА_5, на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.12.2017р. в адміністративній справі № 819/1912/17 залишити без задоволення, а вказану постанову суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_4 особу підприємця ОСОБА_5.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_8
Судді ОСОБА_9
ОСОБА_10

Дата складення повного судового рішення: 19.04.2018р.