Справа № 2а-3918/12/1370
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/4782/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Копанишин Х. В.

представники позивача:ОСОБА_1,ОСОБА_2

представник відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Стрийської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року (суддя Брильовський Р.М., м.Львів, повний текст постанови складено 17.03.2017 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 ОСОБА_5 Юкрейн» до Стрийської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

08.05.2012 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 ОСОБА_5 Юкрейн» звернулося до Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21 лютого 2012 року № /2566 форма «Р», № /2567 форма «В1», № /2568 форма «П», № /2582 форма «В4», № /0/2603 форма «Р», № /2609 форма «С» прийнятих Державною податковою інспекцією у Жидачівському районі Львівської області та від 04 травня 2012 року № /1398 форма «Р», № /1397 форма «Р» прийнятих Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекцією.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновок податкового органу, що наведений в акті перевірки, щодо неналежності оформлення наданих послуг по здійсненню технічного супроводу виробничого процесу є помилковим, оскільки технічний супровід виробничого процесу здійснюється на підставі договору № 01/09 від 01 січня 2009 року, укладеного між позивачем та ТзОВ «ОСОБА_4 Бухарест», факт надання послуг підтверджується актами про надання послуг і ці послуги по здійсненню технічного супроводу виробничого процесу використовуються в господарській діяльності товариства, від яких товариством отримано економічну вигоду. Реальність господарських операцій із контрагентами підтверджена всіма необхідними первинними бухгалтерськими документами, зокрема, договорами, видатковими накладними, довіреностями на отримання товарно матеріальних цінностей, податковими накладними, банківськими виписками, платіжними дорученнями, актами звірки взаєморозрахунків сторін, актами прийняття-передачі виконаних робіт, оборотно-сальдовими відомостями, розшифровками податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів. Також позивач вказує, що працівники товариства, які отримували готівкові кошти під звіт на господарські потреби, під час складання авансових звітів долучили усі необхідні та належним чином оформлені підтверджуючі документи про використання цих готівкових коштів на господарські потреби і ці документи були надані податковому органу для перевірки, а тому вважає, що товариством не допущено порушення положень Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та «Положення про ведення касових операцій у національній валюті України». Додатково позивач зазначив у своїх письмових поясненнях, що деревяні піддони та кришки, які поставленні ТзОВ «Акцент» є необхідні товариству для складання паперових мішків, які виготовляються товариством, з метою подальшої їх реалізації покупцям, що і являється основним статутним видом діяльності позивача, що обґрунтовує господарську мету та є підтверджене усіма належним чином завіреними первинними документами. Щодо контргента ПП «Воллі», зазначає, що наявність вироку Сихівського районного суду м. Львова від 26 грудня 2012 р. у справі № 1319/5265/2012 не слід вважати достатньою правовою підставою для ствердження про безпідставність сформованого ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5 Юкрейн» податкового кредиту на суму 17 600,00 грн. по взаєморозрахунках з ПП «Воллі», оскільки у вироку суду не вказано про незаконність господарської операції, яка була здійснена між ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5 Юкрейн» та ПП «Воллі» згідно договору підряду № 130411 від 12 квітня 2011 року. Оскільки, у матеріалах справи наявні всі необхідні первинні документи, передбаченні законодавством та які оформленні належним чином, позивач вважає доводи податкового органу про нікчемність правочинів та про неможливість контрагентів реально поставити/отримати товар, надати послуги/виконати роботи безпідставними.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року, адміністративний позов ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5 Юкрейн» задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення, видані Державною податковою інспекцією у Жидачівському районі Львівської області 21 лютого 2012 р. № /2566, № /2567, № /2568, № /2582, № /2609 та Миколаївською міжрайонною державною податковою інспекцією - 04 травня 2012 р. № /1398, № /1397. В решті позовних вимогах відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 червня 2013 року, апеляційну скаргу Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року по справі № 2а-3918/12/1370 - без змін.

30 листопада 2016 року Вищий адміністративний суд України касаційну скаргу Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області ДПС задоволив частково, скасував постанову від 04 вересня 2012 року та ухвалу від 06 червня 2013 року та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Львівського окружного адміністративного судувід 14 березня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жидачівському районі Львівської області від 21 лютого 2012 року № /2566 форма «Р», № /2568 форма «П», № /2582 форма «В4», № /2609 форма «С» та податкові повідомлення-рішення Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції від 04 травня 2012 року № /1398 форма «Р», № /1397 форма «Р». Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жидачівському районі Львівської області від 21 лютого 2012 року року № /2567 в частині визначення суми податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 216 856, 00 грн та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 33 301, 00 грн. . В решті позовних вимог відмовлено.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає,що суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову постанову,якою в задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що порушення встановлені відповідачем в результаті перевірки ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5 Юкрейн» призвели до заниження податкового зобовязання по податку на прибуток за 2010 рік у сумі 133 319,0 грн., завищення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за І квартал 2011 року на суму 61125 грн., за ІІ квартал 2011 року на 126 304 грн., за ІІІ квартал 2011 року на 184 400 грн.. Перевіркою також встановлено, що товариством безпідставно сформовано податковий кредит на суму 17 600 грн. по взаєморозрахунках із ПП «Воллі», завищено податковий кредит на суму 35 149,00 грн. та по взаєморозрахунках з контрагентом постачальника ТзОВ «Акцент» завищено суму валових витрат в сумі 87 716, 48 грн.. Перевіркою встановлено відсутність поставок товарів при проведенні взаєморозрахунків із ПП «МКМ-Сервіс» на суму 17 717, 75 грн. та ТзОВ «Лантанбуд» на суму 66 846, 88 грн.. Також встановлено факт відвантаження товарів невстановленим субєктам господарювання, занижено податкові зобовязання з ПДВ в сумі 17 717, 75 грн. за рахунок реалізації товарів невстановленим особам. Відповідач, зазначив, що позивач безпідставно включив до складу валових витрат вартість послуг, отриманих від ТзОВ «ОСОБА_4 Бухарест», що призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму 120 499, 33 грн.. Перевіркою повноти нарахування ПДВ (визначення суми податку, що підлягає (підлягала) бюджетному відшкодуванню) за період з 01.01.2010 року по 30.09.2011 року, встановлено завищення бюджетного відшкодування податку на додану вартість на суму 234 456, 00 грн. та завищення відємного значення з податку на додану вартість за вересень 2011 року на суму 5 757 грн.. Крім того, щодо питання правильності обчислення та своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб встановлено, що підприємством видавались готівкові кошти під звіт на господарські потреби без належно оформлених документів, які б підтверджували сплату покупцем готівкових коштів на суму 2 046, 90 грн., в наслідок чого занижено грошове зобовязання по прибутковому податку з робітників і службовців в сумі 668, 27 грн.. Також відповідач зазначив, що судом встановлено факт фіктивності діяльності ПП «Воллі», про що свідчить вирок Сихівського районного суду м.Львова від 26 грудня 2012 у кримінальній справі №1319/5265/2012, яким визнано винним керівника ПП «Воллі» ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.205, ч.4 ст.358 КК України, тому позивач безпідставно сформував податковий кредит на суму 17 600 грн. по взаєморозрахунках з ПП «Воллі».

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримала з підстав зазначених у скарзі, просила постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги з підстав викладених у позовній заяві, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першоїінстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що що на підставі направлень ДПІ у Жидачівському районі від 12 грудня 2011 р. № 437-444 та від 13 січня 2012 р. № 1 працівниками податкової інспекції проведено планову виїзну перевірку ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5 Юкрейн», з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2011 року за результатами якої складено акт від 31 січня 2012 року № 93/23-1/35333192.

В акті перевірки податковий орган зазначив, що плановою виїзною документальною перевіркою ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5 Юкрейн» встановлено порушення :

- п.4.1 ст.4, п.п. 5.2.1. п. 5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 статті 5 п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції Закону України від 22 травня 1997 року №283/97-ВР, із внесеними змінами та доповненнями), п.138.1., п.138.10.1 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із внесеним змінами та доповненнями, встановлено заниження суми податку на прибуток за 2010 рік на 133 319 грн. в тому числі за три квартали 2010 року на 101 904 грн., за четвертий квартал 2010 року на 31415 грн. та завищення відємного значення обєкта оподаткування з податку на прибуток за період з 01 січня 2011 по 30 вересня 2011 р. на суму 245 525 грн., у тому числі: за перший квартал 2011 р. на 61 125 грн., за другий квартал 2011 р. на 126 304 грн., за третій квартал на 58 096 грн.;

- п.4.1 ст.4, п.п.7.3.1 п.7.3 , пп.7.4.1 та пп.7.4.4 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (із змінами та доповненнями), та п.14.1.181 ст.14, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.2., п.198.3, п.198.4 ст.198, п.200.1., п. 200.2., п.200.3., п.200.4. ст. 200 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010року №2755-VІ із змінами та доповненнями, встановлено завищення бюджетного відшкодування податку на додану вартість на суму 234 456,00 грн. та завищення відємного значення з податку на додану вартість за вересень 2011 року на суму 5 757,00 грн.;

- п.3.1 п.7.39 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ України від 15 грудня 2004 року №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005року №40/10320, а саме : відсутність платіжних документів, які підтверджують сплату підприємством готівкових коштів в розмірі 2 046,90 грн.;

- п.п.9. 10.3 п. 9.10 ст. 9 Закону України від 22травня 2003 року №889-ІУ «Про податок з доходів фізичних осіб» із змінами і доповненнями в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся на загальну суму 668,27 грн.;

- п.п. «б» п.19.2 ст. 19 Закону України від 22 травня 2003 року №889-ІУ «Про податок з доходів фізичних осіб» із внесеними змінами і доповненнями в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства, щодо правильності заповнення розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, а саме: не включено в розрахунок суми нарахованого та виплаченого доходу приватним підприємцям.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Жидачівському районі складено акт від 31 січня 2012 року №93/23-1/35333192 та на підставі акту було прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 21 лютого 2012 року №/2566, згідно якого позивачу збільшено суму грошове зобовязання з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 133 319,00грн. та штрафними фінансовими санкціями у розмірі 33 330,00грн.;

від 21 лютого 2012 року №/2567, згідно якого позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 234 456,00грн. та штрафними фінансовими санкціями у розмірі 33 301,00грн;

від 21 лютого 2012 року №/2568, згідно якого позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 245 525,00грн.;

від 21 лютого 2012 року №/2582, згідно якого позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 5 757,00грн.;

від 21 лютого 2012 року №/0/2603, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобовязання з прибуткового податку з робітників і службовців за основним платежем 668,27грн. та штрафними фінансовими санкціями у розмірі 600,31грн.;

від 21 лютого 2012 року №/2609; згідно якого до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 2046,90грн.;

від 04 травня 2012 року №/1398, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на 361,23грн. основного платежу;

від 04 травня 2012 року №/1397, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 600,31 грн. штрафні (фінансові)санкції.

Відтак не погоджуючись із вказаним вище рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення рішення від 21 лютого 2012 року № /2566, № /2568, № /2582, № /2609 та від 04 травня 2012 р. № /1398, № /1397 прийняті необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому є протиправними та підлягають скасуванню, податкове повідомлення-рішення від 21 лютого 2012 року №/2567 підлягає скасуванню в частині визначення суми податкового зобовязання з податку на додану вартість, оскільки позивач безпідставно сформував податковий кредит на суму 17 600 грн по взаєморозрахунках з ПП «Воллі». В решті позовних вимог суд першої інстанції відмовляє.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає,що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини до 01.01.2011 року регулювались Законом України «Про податок на додану вартість», питання щодо податку на прибуток підприємств - Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», а з 01.01.2011року - Податковим кодексом України.

В розумінні пункту 1.32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 зазначеного Закону валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з п.п.5.2.1 п.5.2 ст. 5 даного Закону до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до п. п. 5.3.9 п.5.3 ст.5 вищезазначеного Закону валові витрати мають бути підтверджені розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

П. 5.11 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» заборонено установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових, крім тих, що зазначені у цьому Законі.

Підпунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, зокрема, на підставі первинних документів.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Відповідно до п.138.2 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, повязані з виробництвом таких товарів, виконання робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення обєкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Відповідно доп.138.8 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо повязаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Податковий кредит відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» та п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначається як сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього Закону та п.198.2 ст. 198 Податкового кодексу України є дата здійснення першої з наступних подій: а) дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); б) дата отримання податкової накладної.

Відповідно до п.198.3. ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобовязання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Водночас, необхідно встановити факт реальності господарських операцій, тобто фактичне поставлення товарів (послуг), а аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Судом першої інстанції досліджені всі первинні документи та вірно встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту та складу витрат на підставі податкових накладних виданих контрагентами ТзОВ «МКМ-Сервіс»,ТзОВ «Лантанбуд» та ТзОВ «Акцент», які на час здійснення господарських операцій були зареєстровані у встановленому законодавством порядку. Крім того судом першої інстації обєктивно взято до уваги, що транспортування товару здійснювалось силами контрагента, а не позивачем.

На думку колегії суддів, факт нікчемності правочинів або визнання їх такими, що не відповідають закону, в тому числі вимогам статей 203, 215, 228 Цивільного кодексу України, має бути визнаний недійсним в судовому порядку, тому висновки податкового органу про нікчемність правочинів, укладених позивачем з зазначеними контрагентами є безпідставними.

По здійснених виробничо-господарських відносинах з вищезазначеними контрагентами в матеріалах справи наявні копії договорів, видаткових накладних, довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, податкові накладні, банківські виписки/платіжні доручення про оплату коштів, акти звірки взаєморозрахунків сторін, акти прийняття-передачі виконаних робіт, оборотно-сальдові відомості, розшифровки податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів.

Враховуючи викладене, судом першої інстанцій обґрунтовано встановлено правомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту у спірному періоді за господарськими операціями з контрагентами ТзОВ «МКМ-Сервіс»,ТзОВ «Лантанбуд» та ТзОВ «Акцент» та безпідставне донарахування йому податкових зобовязань за спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо фіктивності правочинів, які позивач укладав з ПП «Воллі». Зокрема, факт безтоварності операцій підтверджується вироком Сихівського районного суду м. Львова від 26 грудня 2012 року у кримінальній справі №1319/5265/2012, яким визнано керівника ПП «Воллі» ОСОБА_6 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.205, ч.4 ст.358 КК України.Крім того, вироком Сихівського районного суду від 07 липня 2014 року встановлено, що ТзОВ «Промтехметал», ПП «Воллі», ТзОВ «Крафт ЛВ»не здійснювалась підприємницька діяльність та спільно з невстановленими слідством особами, переслідуючи корисливі мотиви та мету на безпідставне завищення податкового кредиту підприємствами-вигодонабувачами, було здійснено незаконне використання завідомо підроблених документів.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 січня 2016 року у справі №2а-15327/12/2670 первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг. Тому віднесення відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування на їх підставі валових витрат є безпідставним.

Таким чином, ПП «Воллі» було створене з метою здійснення незаконної діяльності і використовувалось для безпідставного завищення податкового кредиту підприємствами-вигодонабувачами шляхом документального оформлення безтоварних господарських операцій. Тому колегія суддів вважає обґрунтованим висновок контролюючого органу, щодо безпідставності формування податкового кредиту на суму 17 600 грн. по взаєморозрахунках позивача з вищезазначеним контрагентом.

Зважаючи на викладене, податкове повідомлення-рішення від 21 лютого 2012 року підлягає скасуванню в частині визначення суми податкового зобовязання з податку на додану вартість.

Згідно із частиною другою статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до статті 1 цього ж Закону первинний документ -це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція -дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства. Статтею 9 зазначеного Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо неможливо -безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що 01.01.2009 року між позивачем (надалі замовник) та ТзОВ «ОСОБА_4 Бухарест» (Румунія) (надалі виконавець) укладено Договір № 01/09 про надання послуг виконавцем по здійсненню технічного супроводу виробничого процесу замовника.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про реальний характер наданих послуг по здійсненню технічного супроводу виробничого процесу представником ТзОВ «ОСОБА_4 Бухарест» (Румунія) позивачеві на підставі договору № 01/09 від 01 січня 2009 року та їх звязок із господарською діяльністю.

Усі наявні в матеріалах справи документи по зазначеному контрагенту відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» до первинних документів, не викликають у суду апеляційної інстанції сумнівів що їх достовірності, підтверджують реальний характер здійснення господарських операцій та використання послуг по здійсненню технічного супроводу виробничого процесу у власній господарській діяльності, та спростовують висновок податкового органу про те, що позивач необґрунтовано відніс до складу валових витрат та складу податкового кредиту витрати від реалізації товарів та наданих послуг.

Крім того, зазначений вище договір №01/09 про надання послуг був предметом дослідження попередньої перевірки планової виїзної перевірки за 2009 рік, в цей період дослідженню підлягали також акти виконаних робіт за вказаним договором.

Відповідно до п. 7 Інструкції «Про службові відрядження в межах України та за кордон» № 59 від 13 березня 1998 року із внесеними змінами і доповненнями, чинної на момент спірних правовідносин, витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого працівника, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

Відповідно до п.2.1. «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637, чинного на момент спірних правовідносин, підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України), іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Згідно п. 2.12. «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637, чинної на момент спірних правовідносин, фізичні особи -довірені особи підприємств (юридичних осіб), які відповідно до законодавства України одержали готівку з поточного рахунку із застосуванням корпоративного спеціального платіжного засобу або особистого спеціального платіжного засобу, використовують її за призначенням без оприбуткування в касі. Зазначені довірені особи подають до бухгалтерії підприємства звіт про використання коштів разом із підтвердними документами в установлені строки і порядку, що визначені для підзвітних осіб законодавством України, а також документи про одержання готівки з поточного рахунку (чек банкомата, копія видаткового ордера, довідки за встановленими формами, сліп, квитанція торговельного термінала тощо) разом з невитраченим залишком готівки.

Таким чином судом першої інстанції вірно зазначено та підтверджено матеріаліми справи, що працівники позивача, зазначені в акті перевірки, які отримували готівкові кошти під звіт на господарські потреби, під час складання авансових звітів долучили усі необхідні та належним чином оформлені підтверджуючі документи про використання цих готівкових коштів на господарські потреби, а тому позивачем не допущено порушення положень Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» № 889-ІУ від 22 травня 2003 року із внесеними змінами і доповненнями та «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.243, ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Стрийської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі №2а-3918/12/1370 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_8
ОСОБА_9
Повне судове рішення складено 19.04.2018 року.