Справа № 816/2107/17
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/2107/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Григорова А.М.

суддів: Бегунца А.О. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду, м. Полтава, від 27.12.2017, суддя І.С. Шевяков, , повний текст складено 05.01.18 по справі № 816/2107/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області треті особи Лубенський відділ поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, третя особа - Лубенський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, про визнання протиправним та скасування наказу.

У своєму позові ОСОБА_1 просив визнати протиправним та скасувати п. 1 наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області (надалі ГУНП в Полтавській області) № 149 від 06 листопада 2017 року «Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності» щодо накладення на нього дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани. До справи залучена третя особа Лубенський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області (надалі Лубенський ВП).

В обґрунтування такої вимоги позивач вказував на свою незгоду з притягненням його до дисциплінарної відповідальності, так як порушення службової дисципліни, як на його думку, він не допустив. 29 вересня 2017 року під час виконання ним своїх службових обовязків старшого дільничного офіцеру поліції сектору превенції Лубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області він отримав закриту черепно-мозкову травму та струс головного мозку. Нещасний випадок стався під час виконання ним завдання у складі групи психічного хворого, який штовхнув позивача, внаслідок чого останній впав на сходи та отримав травму голови. Внаслідок отриманої травми лікувався. За фактом отримання позивачем тілесних ушкоджень комісією ГУНП в Полтавській області було проведене службове розслідування, яке прийшло до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 службової дисципліни. З твердженням про порушення ним службової дисципліни позивач не погоджувався і його спростовував. Таке порушення, як на думку комісії, полягало у тому, що ОСОБА_1 не одяг, будучи направленим на виконання службового завдання, захисного шолому, всупереч вказівці керівництва. Наявність такої вказівки позивач заперечував, також наполягав на тому, що йому не було проведено жодного інструктажу перед початком виконання завдання та ніякими інструкціями не передбачено випадків, коли саме працівник поліції зобовязаний користуватися захисним шоломом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2017 р. адміністративний позов ОСОБА_1, с.Засулля Лубенського району Полтавської області, вул.3 Річкова, 16, ІПН НОМЕР_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області м.Полтава вул.Пушкіна, 83, третя особа -Лубенський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, м.Лубни Полтавської області вул.Монастирська, 4, задоволено . Наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 149 від 06.11.2017 року в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани визнано протиправним та скасовано.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області подано апеляційну скаргу, в якій зазначають, що Головне управління Національної поліції в Полтавській області не може погодитись з даним судовим рішенням, оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи. Окрім того, вважають, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначають, що у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов'язку саме офіцера сектору превенції Національної поліції користуватися чітко визначеним переліком спеціальних засобів та засобів індивідуального захисту при виконанні тих чи інших службових завдань. При цьому суд першої інстанції послався на ненадання доказів надання вказівки керівника щодо необхідності користуватися захисним шоломом у письмовому вигляді, а також доказів наявності відповідного інструктажу перед виконанням службового завдання. Такі висновку суду першої інстанції не відповідають дійним обставинам справи і суперечать вимогам чинного законодавства. Зазначають, що твердження суду першої інстанції щодо не доведення факту надання усної вказівки ОСОБА_1 щодо отримання спеціальних та засобів індивідуального захисту є цілком безпідставні та надумані та спростовуються матеріалами службового розслідування та наявними письмовими поясненнями які було долучено до матеріалів судової справи. Щодо посилань на суду на відсутність саме письмової вказівки про необхідність використання засобів індивідуального захисту зазначають наступне. Статтею 4 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлено: «Наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов'язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника». Таким чином, доводи суду першої інстанції щодо відсутності письмової вказівки керівника щодо використання позивачем заходу індивідуального захисту у вигляді захисного шолома свідчать про порушення норм матеріального права, а саме: ст. 4 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Ураховуючи викладене, просять скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2017 у справі № 816/2107/17 та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Від позивача по справі до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, був повідомлений заздалегідь та належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 25.11.2010 року по 06.11.2015 року; в органах Національної поліції України з 07.11.2015 року по даний час. З 05.05.2017 року перебуває на посаді старшого дільничного офіцеру поліції сектору превенції Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області. Діючих дисциплінарних стягнень на даний час не має.

28.09.2017 року до Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області надійшов лист лікаря-психіатра Лубенського поліклінічного відділення Лубенської центральної міської лікарні щодо надання 29.09.2017 року допомоги та виділення співробітників поліції для госпіталізації психічно хворого для примусової госпіталізації. У звязку з надходженням даного запиту начальником сектору превенції Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області було надано вказівку старшому дільничному офіцеру ОСОБА_1 та старшому дільничному офіцеру ОСОБА_2 виконати запитуване супроводження.

29.09.2017 року вказані офіцери прибули до чергової частини Лубенського ВП, де отримали окремі спеціальні засоби бронежилети. Окремі спецзасоби (наручники та газові балончики) мали свої за поясненням позивача, яке відповідачем не спростовувалося. В подальшому супроводжували лікаря та на автомобілі швидкої медичної допомоги прибули до місця проживання психічно хворої особи, яку з місця помешкання й у присутності його матері почали супроводжувати по сходах будинку до автомобіля для доставлення до лікувального закладу. Під час руху по сходах психічно хвора особа штовхнула ОСОБА_1, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на сходи, при цьому отримав травму голови.

В подальшому позивач, ОСОБА_1, неодноразово, починаючи з 29.09.2017 року, звертався до лікувальних закладів. Йому було встановлено діагноз: Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, призначено відповідне лікування. З 30.09.2017 року по 13.10.2017 року проходив стаціонарне лікування в медичній установі.

Після повідомлення позивачем керівництва про факт його травмування та після надходження до Лубенського ВП повідомлення лікувального закладу про госпіталізацію ОСОБА_1 комісією ГУНП в Полтавській області було проведено службове розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Лубенського ВП ОСОБА_1 З даного приводу було винесено наказ № 1104 від 30.09.2017 року (а.с.41).

Також наказом по Лубенському ВП № 42 від 02.10.2017 року було створено комісію з розслідування нещасного випадку, який стався 29.09.2017 року з капітаном поліції, дільничним офіцером сектору превенції ОСОБА_1

Згідно висновку службового розслідування, затвердженого 27.10.2017 року, ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у період проходження служби при обставинах, не повязаних із виконанням службових обовязків; за порушення п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України Про національну поліцію, ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, п. 1 р. 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВВС № 1179-2016, п. 49 ОСОБА_3 1 до Інструкції про оперативне інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ, внутрішніх військах і навчальних закладах МВС України, затверджених наказом МВС України № 940-2012, п. 3.1 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України № 1346-2002 - комісія вважала за необхідне оголосити ОСОБА_1 сувору догану (а.с.32-40).

Наказом ГУНП в Полтавській області № 1495 від 06.11.2017 року капітану поліції ОСОБА_1 оголошено сувору догану (а.с.71).

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду.

За наслідком розгляду справи суд апеляційної інстанції приходить до таких висновків.

Учасниками справи не оспорювався як сам факт отримання травми ОСОБА_1, так і поставлений діагноз, факт лікування, обставини, при яких була отримана травма.

Згідно ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Спір між учасниками даної справи має місце лише в тому, чи має місце факт порушення службової дисципліни у дяіх ОСОБА_1 в обставинах, у яких ним було отримано травму.

Порушення службової дисципліни, інкриміноване позивачу в даному разі, на думку відповідача виразилося в порушенні п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію, ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, п. 1 р. 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС № 1179-2016, п. 49 ОСОБА_3 1 до Інструкції про оперативне інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ, внутрішніх військах і навчальних закладах МВС України, затверджених наказом МВС України № 940-2012, п. 3.1 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України № 1346-2002.

Ці норми закону станом на час прийняття оскаржуваного рішення викладені наступним чином.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію, поліцейський зобов'язаний: професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу:

- дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

- захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави;

- поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу;

- дотримуватися норм професійної та службової етики;

- берегти державну таємницю;

- у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб;

- стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою;

- постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень;

- сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку;

- виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету;

- з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють;

- берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Згідно п. 1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України № 1179-2016, під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

- поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;

- у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків;

- неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України;

- виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку;

- поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

- контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

- мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу;

- дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики;

- зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

- інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Порушення вказаних норм, як на думку відповідача, полягало у тому, що позивач, приступаючи до виконання завдання зі супроводження психічно хворого до лікувального закладу, не отримав та не скористався захисним спеціальним спорядженням захисним шоломом, всупереч вказівці керівництва. Під час безпосереднього супроводження громадянина неналежно організували взаємодію, внаслідок чого під час руху сходинками до виходу з будинку за місцем помешкання громадянина, капітан поліції ОСОБА_1 перебував у нестійкому положенні в безпосередній близькості від громадянина і не контролював його дії. Вказане дало можливість громадянину штовхнути ОСОБА_1, внаслідок чого останній втратив рівновагу, впав зі сходинок та отримав тілесні ушкодження (див. Наказ № 149. від 06.11.2017 року а.с.71)

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками відповідача, виходячи з наступного.

З приводу користування засобом індивідуального захисту у вигляді шолому колегія суддів зазначає наступне.

Відповідачем не обґрунтовано, який саме нормативний акт порушено, та який нормативний акт передбачає обов'язок саме офіцера сектору превенції національної поліції користуватися чітко визначеним переліком спеціальних засобів та засобів індивідуального захисту при виконанні тих чи інших службових завдань.

Представник відповідача ні в апеляційній скарзі ні в судовому засідання суду апеляційної інстанції не вказує на наявність таких норми.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача наголошував на тому, що діючим законодавством визначено те, що працівники органів поліції під час виконання своїх обов'язків мають діяти професійно, проте позивач під час виконання своїх обов'язків діяв не професійно.

Колегія суддів дані доводи представника відповідача не приймає, оскільки жодних нормативних документів, якими б було регламентовано відповідні критерії визначення професійності працівників органів поліції, відповідач не наводить.

Яким чином було визначено рівень професійності позивача представник відповідача пояснити не зміг.

Сам факт отримання позивачем травми під час виконання своїх службових обов'язків не є підставою вважати його дії не професійними.

Застосовуючи до позивача стягнення відповідач мав встановити якому нормативному акту протирічать дії чи бездіяльність позивача.

Посилання відповідача на порушення позивачем ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" є необґрунтованим, бо ця норма містить загальні норми, які не свідчать, що в даній конкретній ситуації позивачем було порушено норми інструкцій чи будь які нормативні документи.

Відповідач стверджує про те, що позивач, ОСОБА_1, не виконав вказівки керівника, начальника сектору превенції Лубенського ВП, користуватися захисним шоломом.

Проте, доказів наявності такої вказівки у письмовому вигляді, а також доказів наявності відповідного інструктажу, проведеного ОСОБА_1 перед виконанням службового завдання суду апеляційної інстанції не надано.

Будь-які письмові записи про проведення інструктажу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29.09.2017 року в матеріалах справи відсутні.

Відповідача в апеляційній скарзі, відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні суду апеляційної інстанції зазначає, що відповідні вказівки була надана ОСОБА_1 начальником сектору превенції Лубенського ВП усно, засобами мобільного звязку, оскільки останній 29.09.2017 року перебував за межами території обслуговування у м.Полтава. Не заперечує відсутності на території обслуговування свого керівника й сам позивач.

Колегія суддів не знаходить доведеним належним чином факт надання такої усної вказівки ОСОБА_1 При цьому суд не приймає у якості доказу такої усної вказівки пояснення працівників Лубенського ВП, надані ними у ході проведення службового розслідування за фактом травми позивача. Так, безпосередньо інформацією щодо наявності такої вказівки могли володіти тільки сам начальник сектору превенції - ОСОБА_4, черговий, який здійснював видачу спеціальних засобів - ОСОБА_5, та працівник сектору превенції ОСОБА_1 і ОСОБА_6 Пояснення ОСОБА_4, начальника сектору превенції Лубенського ВП, містить лише інформацію щодо того, що він доручив супроводження психічно хворого ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також про те, що перед виконанням завдання останніх було (ким не вказано) проінструктовано про заходи безпеки, дана вказівки отримати спецзасоби та засоби захисту (а.с. 48), але які сане не зазначено. Надане суду пояснення ОСОБА_5, який 29.09.2017 року заступив на чергування в черговій частині Лубенського ВП, містить інформацію про те, що він повідомив ОСОБА_1, ОСОБА_2 про необхідність отримати захисні шоломи, від чого вони відмовилися, тільки у частині, додатково дописаній опитуваним після того, як основну частину пояснення було ним закінчено й підписано (а.с.50-51). Крім того, таке пояснення суперечить встановленому факту відсутності будь-яких записів щодо проведення будь-якого інструктажу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед виконанням службового завдання.

Згідно наданого суду витягу з книги видачі й приймання озброєння та спеціальних засобів Лубенського ВП, 29.09.2017 року о 07 год 15 хв. Працівниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримано спеціальні засоби бронежилети. Вони здані о 10 год. 00 хв.

Крім того, надані пояснення не підтверджують наявність виданого безпосереднім керівником позивача наказу про отримання шолому, про наявність наказу в поясненнях не зазначено.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що доказів сповіщення черговим Лубенського ВП безпосереднього керівника позивача про те, що ОСОБА_1 не виконав наказу та не отримав спецзасоби, до суду не надано.

Також з матеріалів справи не вбачається, що жодна посадова особа Лубенського ВП при виїзді на завдання здійснювала, як інструктаж заходів безпеки так і перевірку наявності у позивача та його напарника спецзасобів.

Записи про видачу будь-яких інших спеціальних засобів чи записи про відмову у їх отримання або ж їх видачі відсутні. ( а.с.62).

У той же час колегія суддів погоджується з твердженням позивача про те, що якби вони з ОСОБА_2 відмовилися отримувати якусь частину засобів захисту, то черговий повинен був би зробити про це запис у книзі видачі й приймання озброєння та спеціальних засобів та доповісти керівництву. Цього черговим зроблено не було.

З приводу неузгодженості дій по супроводу психічно хворої особи і тактичних помилок, начебто допущених при цьому, суд зазначає, що жодним нормативно правовим актом не встановлено обовязкового чи рекомендованого алгоритму дій зі чітко визначеними критеріями для працівників поліції при виконанні саме такого роду службових завдань. Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції повідомили про відсутність такого правового акту.

З приводу порушення позивачем ОСОБА_3 № 1 до Інструкції про оперативне інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ, внутрішніх військах і навчальних закладах МВС України, затвердженого наказом МВС України № 940-2012 та п. 3.1 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України № 1346-2002п., суд прийшов до таких висновків.

Вказаним ОСОБА_3 затверджено перелік кримінальних правопорушень, інших правопорушень, надзвичайних ситуацій та інших подій, інформація про які подається до МВС України, головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті, Головного управління внутрішніх військ МВС України. Відповідно до п. 49 вказаного ОСОБА_3, до такого переліку віднесено загибель, поранення або нанесення тілесних ушкоджень, травмування працівника ОВС, військовослужбовця внутрішніх військ, їх близьких родичів, знищення або пошкодження їхнього майна у зв'язку з виконанням працівником чи військовослужбовцем службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки та у боротьбі зі злочинністю.

Згідно даного пункту, про кожний нещасний випадок (у тому числі поранення) працівник, який його виявив, або сам потерпілий повинні негайно повідомити безпосереднього керівника робіт чи іншу посадову особу підрозділу і вжити заходів до надання необхідної допомоги.

Відповідач стверджує, що позивачем не виконано вимог цієї норми. У своїх поясненнях позивач стверджував, що у той же день повідомив про отримання травми керівництво.

Самим же відповідачем на виконання вимог суду надано матеріали службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1, серед яких сам відповідач надав суду копію рапорту ОСОБА_1 від 29.09.2017 року (в той же день), у якому останній повідомляє заступника начальника Лубенського ВП про те, що при виконанні службового завдання отримав забій голови та поперека (а.с.75).

Однак відмітки щодо реєстрації даного рапорту відсутні. До Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події рапорт не внесено. Лише 30.09.2017 року в даному Журналі зареєстровано заяву лікаря ЦКЛ Чумаченко про звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою з діагнозом «ЗЧМТ» (а.с.63-64)

Лише 08.11.2017 року Лубенським ВП були зареєстровані заяви ОСОБА_1 про отримання ним тілесних ушкоджень (а.с.79-80).

Таким чином, матеріалами справи не підтверджують твердження відповідача про порушення ОСОБА_1 п. 3.1 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України № 1346-2002п.

Також колегія суддів зазначає, що в матеріалах розслідування встановлений факт повідомлення позивачем про отримання ним тілесних ушкоджень.

Крім того в матеріалах розслідування міститься копія рапорта позивача. Даний рапорт позивача відповідачем не зареєстрований, тобто відповідач не провів його реєстрацію щодо визначення дати його отримання, тому суд в даному випадку вважає його отриманим в день підписання, оскільки підстав вважати інше у суду відсутні.

Щодо посилань на порушення позивачем п. 1 р. ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідачем не обґрунтовано в чому саме відбулося порушення правил етичної поведінки, та які саме етичні норми позивачем були порушені.

Щодо доводів апеляційної скарги, стосовно того, що ОСОБА_1 у своїх поясненнях неодноразово зазначив про отримання ним засобу індивідуального захисту - каски і лише на уточнюючі питання повідомив, що насправді захисного шолому не отримував, колегія суддів зазначає наступне.

Дані посилання відповідача жодним чином не свідчать про отримання позивачем наказу безпосереднього керівника про отримання спецзасобів та засобів захисту.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно пояснень позивача, які містяться в матеріалах справи (а.с. 44-47) в доповненнях до пояснень позивач зазначає, що про необхідність отримання спецзасобів та засобів захисту його ніхто не інструктував. Також позивач зазначив що шолома він не отримував, та відповідної відмітки про його отримання в журнал не вносив.

Також колегія суддів зазначає, що в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача зазначив, що письмові пояснення у позивача відбиралися в лікарні, після отримання ним травми.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на висновки суду щодо відсутності у діях ОСОБА_1 ознак порушення службової дисципліни та дисциплінарного проступку суд прийшов до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення та прийняття його не на підставі закону.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, визнавши протиправним та скасувавши наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 1495 від 06.11.2017 року в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

В той же час, правильно вирішивши спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції помилково визначив в тексті судового рішення номер скасованого Наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем оскаржується Наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 1495 від 06.11.2017 року.

Рішення суду першої інстанції прийнято за результатами розгляду саме даного Наказу Наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 1495 від 06.11.2017 року. Даний факт сторонами по справі не заперечується.

Оскільки в судовому засіданні суду апеляційної інстанції встановлено що судом першої інстанції в рішенні від 27.12.2017р. не вірно визначено номер скасованого Наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність в цій частині змінити рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2017р.

Будь які інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Той факт, що в позовній заяві також міститься помилка в номері наказу не впливає на вирішення справи по суті, оскільки фактично позивач оскаржує саме наказ № 1495.

Наведене сторонами не оспорюється, що випливає з наданих пояснень в судовому розгляді суду апеляційної інстанції.

При цьому колегія суддів зазначає, що дана помилка виникла в наслідок не якісної копії наказу, що була надана до матеріалів справи. Як пояснив представник позивача, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, первинно ними було отримано саме таку неякісну копію наказу.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2017 по справі № 816/2107/17 змінити в частині визначення номеру скасованого Наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Замість " Наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 149 від 06.11.2017 р." вказати "Наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 1495 від 06.11.2017 р.".

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2017р. по справі № 816/2107/17 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_7
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_8 ОСОБА_9
Повний текст постанови складено 23.04.2018.