Справа № 2а/1270/6720/12
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2018 року

Київ

справа №2а/1270/6720/12

адміністративне провадження №К/9901/47818/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2012 року (суддя - Островська О.П.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року (судді: О.О. Чебанов О.О. (головуючий), Старосуд М.І., Юрченко В.П.) у справі №2а/1270/6720/12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Наукове-виробниче підприємство "Енергосфера" до Алчевської об'єднаної державної податкової інспекції у Луганській області Державної податкової служби про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Наукове-виробниче підприємство "Енергосфера" (далі - позивач, ТОВ «НВП «Енергосфера») звернулось до суду з позовом до Алчевської об'єднаної державної податкової інспекції у Луганській області Державної податкової служби (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 квітня 2012 року №.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «НВП «Енергосфера» зазначило, що підприємством не було допущено порушень податкового законодавства, а господарські операції з контрагентами мали реальний характер, оформлені належними первинними документами та в повному обсязі відображені в бухгалтерському та податковому обліках.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року, задоволено адміністративний позов. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 12 квітня 2012 року. Стягнуто на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 146,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з думкою якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з встановлення факту реального придбання позивачем товарів у ПП «Арикон» та ТОВ «Латифа», які використовувались ним у власній господарській діяльності та підтвердження здійснення господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, у зв'язку з чим, у податкового органу були відсутні підстави для висновків про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з цими контрагентами у період, що перевірявся.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «НП «Енергосфера».

У доводах касаційної скарги відповідач обмежується виключно цитуванням окремих положень норм матеріального права, посилається на невідповідність висновків судів першої та апеляційної інстанцій обставинам справи, натомість доводів щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права не наводить.

ТОВ «НВП «Енергосфера» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу контролюючого органу залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, з посиланням на необґрунтованість такої скарги, з огляду на відсутність у діях позивача протиправного діяння, що призвело до неналежного виконання вимог податкового законодавства.

Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що уповноваженими особами контролюючого органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «НВП «Енергосфера» з питань дотримання вимог законодавства з податку на додану вартість та з податку на прибуток по взаємовідносинам з ПП «Арикон» та ТОВ «Латифа» за період з 1 квітня 2011 року по 30 вересня 2011 року, про що складено акт №530/231/37429530 від 3 березня 2012 року, яким встановлено порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на суму 269 426,00 грн., у тому числі по періодам: квітень 2011 року на суму 6 925,00 грн; травень 2011 року на суму 4 413,00 грн; червень 2011 року на суму 69 42,00 грн; липень 2011 року на суму 16 320,00 грн; вересень 2011 року на суму 172 348,00 грн.

За результатами перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 12 квітня 2012 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 269 426,00 грн - за основним платежем та 47 168,00 - за штрафними (фінансовими) санкціями, на загальну суму 316 594,00 грн.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

За змістом підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього кодексу.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, між ТОВ «НВП «Енергосфера» та ТОВ «Латифа» було укладено договір №41411 від 5 вересня 2011 року на поставку продукції, про фактичне виконання якого свідчать податкові накладні, видаткові накладні, рахунки-фактури, виписки з банку, товарно-транспортні накладні, пропозиції щодо поставок товару та первинну документацію (договори, податкові та видаткові накладні, довіреності на отримання товару), що свідчить про подальшу реалізацію придбаного товару.

Крім того, у перевіряємий період позивач мав господарські відносини з ПП «Арикон» на підставі договору від 1 квітня 2011 року №40511 про поставку товару, на підтвердження виконання якого відповідачем було надано до перевірки та досліджено судами попередніх інстанцій видаткові накладні, рахунки-фактури, виписки з банку, товарно-транспортні накладні, договори про подальшу реалізацію придбаного товару.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що вказані первинні бухгалтерські документи містять всі реквізити передбачені пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Крім того ТОВ «Латифа» та ПП «Арикон» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та є платником податку на додану вартість.

Відтак, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що на момент проведення перевірки у позивача були наявні всі необхідні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для віднесення до податкового кредиту сум, сплачених позивачем контрагенту, а аналіз наданих позивачем первинних податкових документів свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження формування податкового кредиту по господарським операціям з ТОВ «Латифа» та ПП «Арикон», які були предметом перевірки, що спростовує доводи контролюючого органу відносно відсутності доказів фактичного виконання господарських відносин між позивачем та контрагентами.

Суди попередніх інстанції обґрунтовано відхилили доводи контролюючого органу щодо відсутності реального характеру господарських операцій позивача з ТОВ «Латифа» та ПП «Арикон» зважаючи на те, що вони ґрунтуються виключно на припущеннях, які в свою чергу базуються на узагальненій податковій інформації без дослідження первинних документів контрагентів позивача.

Натомість відповідачем не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу податкового кредиту спірної суми податку на додану вартість по господарським операціям з вказаними контрагентами.

При цьому, можливе порушення контрагентами податкової дисципліни не може свідчити про відсутність у позивача права, за результатами господарської діяльності з таким контрагентом, на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, з огляду на відсутність дослідження та аналізу господарських операцій за результатами здійснення яких, сформовано позивачем податковий кредит.

Відтак, у ході розгляду даної справи судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду