Справа № 810/1818/17
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1818/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року, суддя Брагіна О.Є., дата виготовлення і підписання повного тексту постанови 30 жовтня 2017 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправними та скасування наказів, зобов'язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Нацполіції у м. Києві від 29.03.2017 року №239 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.»; про скасування наказу відповідача від 20.04.2017 року №353 о/с; про поновлення позивача на службу в поліції на посаді оперуповнвоаженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Деснянського Управління поліції у м. Києві; про зобов'язання відповідача виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Підставами для скасування наказів про його звільнення зі служби в Національній поліції вважає відсутність в його діях адміністративного проступку, передбаченого ст. 130 КпАП України, що фактично стало підставою для звільнення зі служби.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції Головне управління Національної поліції у м. Києві подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2017 року у повному обсязі та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що судом було допущено порушення норм матеріального і процесуального права і, крім того, не надано належної оцінки фактичним обставинам справи.

Представник апелянта, позивач та його представник в судове засідання на 17.04.2018 року не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розглядати справу у їх відсутності за наявними у справі доказами.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 06.12.2011 року проходив службу в ОВС України, а в подальшому з 07.11.2015 року був прийнятий на службу до Національної поліції України.

Наказом №239 від 29.03.2017 року Головного управління Національної поліції у м. Києві на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Із витягу з наказу №353 о/с від 20 квітня 2017 року вбачається, що відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно з п.б ( у зв»язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини 1 ст. 77.

Підставою для застосування зазначеного виду дисциплінарного стягнення стали висновки службової перевірки за результатами якої встановлено, що ОСОБА_1, вчинив ряд адміністративних правопорушень, зокрема: о 06.00 03.12.2016 року проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофору і, крім того, по вулиці Олександрівська, 3 у м. Києві керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові вказав, що відсутні докази керування позивачем транспортним засобом у стані алкогольного сп»яніння, а тому підстав для звільнення ОСОБА_1 зі служби в Нацполіції не має.

Колегія суддів не може погодитись з такими доводами суду першої інстанції з огляду на наступне.

20.03.2017 року Головним управлінням Національної поліції у м. Києві прийнято наказ №349 про проведення службового розслідування за фактом порушення працівником поліції ОСОБА_1 транспортної дисципліни.

За наслідками проведеної службової перевірки складено висновок, який 24.03.2017 року затверджено начальником Головного управління Національної поліції у м. Києві А.Є. Крищенко, відповідно до якого зазначено, що відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, підтверджено. За вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у проїзді перехрестя 03.12.2016 року о 06.00 на заборонений сигнал світлофору та керуванні транспортним засобом автомобілем ЗАЗ 1102, номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння унаслідок порушення вимог п.2.9 «а», 8.7.2 «е» ПДР, абзаців 2,12, ч.1 ст. 7 Дисциплінарного Статуту ОВС, на ОСОБА_1 необхідно накласти дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Від надання пояснень під час проведення службової перевірки позивач відмовився, пославшись на ст. 63 Конституції України, що підтверджується бланком пояснення (а.с.57).

Наказом №239 від 29.03.2017 року за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у проїзді перехрестя 03.12.2016 року о 06.00 на заборонений сигнал світлофора та керування по вул. Олександрівській,3 у м. Києві автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, унаслідок порушення п.2.9 «а», 8.7.2 «е» ПДР, абзаців 2 та 12 ч.1 ст. 7 Дисциплінарного Статуту ОВС України, на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

07 березня 2017 року Деснянським районним судом м. Києва винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України відповідно до якої закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КпАП України.

У позовній заяві позивач зазначив, що судом під час розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП не було встановлено факту керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, а тому наказ про його звільнення зі служби є протиправним.

Стаття 38 КпАП України визначає строки давності для притягнення до адміністративної відповідальності й застосування адміністративного стягнення, тобто строки, після закінчення яких можливість накладення адміністративного стягнення виключається.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 247 КпАП України, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Як убачається із постанови Деснянського районного суду м. Києва від 07.03.2017 року провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_1 передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України було закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Слід звернути увагу на те, що за змістом ст. ст. 247, 280 КУпАП закриття провадження в справі у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення може мати місце лише тоді, коли у справі з'ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа, яка притягається до відповідальності у вчиненні правопорушення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто чи немає підстав для закриття провадження у справі, передбачених п. п. 1 - 6 ст. 247 КУпАП.

Отже, якщо закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, то справа підлягає закриттю на підставі відповідної частини ст. 38 та п. 7 ст. 247 КУпАП.

При цьому, в постанові про закриття справи про адміністративне правопорушення має бути встановлено винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення та строк, що пройшов із часу вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення, а бо ж дату прийняття рішення про закриття провадження у випадку закриття справи відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП.

Закриваючи провадження у справі Деснянський районний суд м. Києва послався у мотивувальній та описовій частині постанови на протокол про адміністративне правопорушення у якому зазначено, що відповідно до протоколу ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення за ст. 130 ч.1 КпАП України.

Фактично, суд, не встановлюючи обставин та не встановлюючи вину правопорушника, лише пославшись на встановлені працівником поліції обставини, які занесено до протоколу у справі про адміністративне правопорушення, закрив провадження у справі з нереабілітуючих обставин, тобто не за п.1 ст. 247 КпАП України.

Відповідно до Преамбули Дисциплінарного Статуту ОВС, який вірно застосував суд першої інстанції до даних правовідносинах, цей Статут визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Згідно ст. 1 Статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Стаття 2 Статуту містить визначення дисциплінарного проступку, а саме, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст. 7 Статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників (абзац 2); дотримуватися норм професійної та службової етики; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють (абзац 12).

Стаття ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

На час накладення на позивача дисциплінарного стягнення діяв Дисциплінарний Статут ОВС України, оскільки Дисциплінарний Статут Нацполіції України прийнятий не був.

Статтею 12 Дисциплінарного Статуту ОВС України визначені види дисциплінарних стягнень, у т.ч. звільнення зі служби в ОВС України. У даному випадку зі служби в Національній поліції.

Як зазначено у ст. 14 Дисциплінарного Статуту ОВС при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Основною причиною застосування до позивача такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції стало порушення ним транспортної дисципліни, зокрема порушення Правил дорожнього руху, що виразилось у проїзді перехрестя на червоний сигнал світлофору та керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння.

У поданій позовній заяві позивач фактично не оспорював вчинення ним правопорушенн - проїзду перехрестя на заборонений сигнал світлофору, при цьому оспорюючи факт керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння.

Визнаючи незаконними накази про звільнення, суд першої інстанції надав оцінку законності проведення працівниками поліції освідування шляхом застосування спеціального технічного засобу «Драгер Алкотест», який не сертифікований у встановленому законом порядку, а отже не міг бути застосований працівниками поліції і не може свідчити про факт алкогольного сп»яніння у водія транспортного засобу. Крім того, суд першої інстанції послався на порушення працівниками поліції відповідної Інструкції про порядок виявлення у водіів транспортних засобів ознак алкольного сп'яніння, затвердженої наказом МВС України та Міністерством охорони здоров'я від 09.11.2015 року №1452/27858.

Проте, зазначена обставина мала бути досліджена судом, який розглядав справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КпАП України та ухвалював постанову про закриття провадження у справі, оскільки у разі не встановлення вини особи у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, провадження у справі закривається з підстав, передбачених п.1 ст. 247 КпАП у зв'язку з відсутністю події чи складу адміністративного правопорушення.

Позивач, як убачається із постанови Деснянського районного суду м. Києва від 07 березня 2017 року , в судове засідання не з'явився, не подав свої заперечення та докази, які б свідчили про те, що він керував а автомобілем у тверезому стані.

Крім того, позивач, заперечуючи дані, які зазначила особа, що складала протокол у справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КпАП України, міг надати свої заперечення, пройти медичне освідування на стан алкогольного сп'яніння самостійно. Однак, жодних доказів, які б свідчили, що позивач не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України, останній не надав.

Суд зазначає, що нетверезий стан водія може бути підтверджено медичним висновком, проте і інші види доказів такого стану мають бути досліджені судом та їм надана відповідна оцінка. Спростування факту перебування водія у стані алкогольного сп»яніння під час керування транспортним засобом може бути надано самим водієм.

Водночас, колегія суддів зазначає, що позивача було звільнено зі служби не за керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння та проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, а за порушення абз.2 та 12 ст. 7 Дисциплінарного Статуту ОВС, тоді як вищезазначені правопорушення стали підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності за сказаною статтею Статуту.

Як зазначено у абзацах 2 та 12 статті 7 Дисциплінарного Статуту ОВС України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Отже, на працівника поліції покладаються додаткові обов'язки щодо дотримання службової етики, поведінки в позаслужбовий час, і останній має бути прикладом у дотриманні громадського порядку, вимог законодавства України.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного Статуту ОВС з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Як убачається із матеріалів справи, накладенню на позивача дисциплінарного стягнення передував висновок службового розслідування за фактом виявлених порушень і за наслідками такого розслідування накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Тобто, відповідачем було прийнято до уваги обставини виявлених порушень, особу працівника поліції, його відношення до вчинених порушень, в т.ч. і щодо відмови надати будь-які пояснення з приводу того, вчиняв він такі правопорушення чи ні.

Також колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не оспорив зазначені у висновку службового розслідування обставини, не подав свої заперечення та відповідні докази, які б спростували такий висновок.

Доводи позивача у позовній заяві про те, що висновки службового розслідування не відповідають дійсним обставинам, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки останній не надав доказів, які б свідчили, що висновки службового розслідування не відповідають дійсності.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Виходячи з вищевикладеного, надавши оцінку встановленим у справі обставинам та доказав у їх сукупності, а також, враховуючи, що позивач, незважаючи на неодноразові виклики, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явився, не подав свої заперечення та доводи на апеляційну скаргу, а також доказів, які б спростовували ту обставину, що він, керуючи транспортним засобом, не перебував у стані алкогольного сп'яніння та не пересікав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, колегія суддів прийшла до висновку що, приймаючи накази про звільнення позивача зі служби в Національній поліції, відповідач діяв в межах наданих йому повноважень, з дотриманням вимог чинного законодавства та у спосіб, визначений законом. Порушень під час видання наказів колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування постанови Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки судом було прийнято помилкове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, без встановлення всіх обставин справи та без надання належної правової оцінки дійсним обставинам справи.

Приймаючи постанову про скасування постанови суду у повному обсязі, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції невірно було застосовано чинне законодавство щодо вирішення питання відмови у задоволенні вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, так як у разі заявлення вимог особою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу одночасно з поновленням особи на роботі, суд зобов'язаний був витребувати відповідну довідку про заробітну плату (грошове забезпечення) у відповідача, здійснити відповідний розрахунок середенього заробітку за час вимущеного прогулу та стягнути його.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне постанову суду скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити у справі нову постанову наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправними та скасування наказів, зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 19 квітня 2018 року.