Справа № 567/230/18
Суддя: Назарук В.А.
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 567/230/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 рокум. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Самолюк А.В.

з участю

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника СРПП №3 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області Марченка Сергія Валерійовича про визнання дій незаконними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення

встановив:

в Острозький районний суд з позовом до начальника СРПП №3 Острозького ВП ГУНП в Рівненській області Марченка С.В. про визнання дій незаконними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення звернувся ОСОБА_1

В обґрунтування позову зазначив, що постановою по справі про адміністративне правопорушення серії НК №265087 від 18.02.2018 року, винесеною начальником СРПП №3 Острозького ВП ГУНП в Рівненській області Марченком С.В. його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень. Зазначив, що дана постанова у справі про адміністративне правопорушення мотивована тим, що 18.02.2018 року в м.Острог по вул. Гальшки Острозької, він керуючи автомобілем "Мерседесь Віто" реєстраційний номер НОМЕР_2, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м. від перехрещуваної прозної частини, чим порушив вимоги п.15.9 ґ Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

Дії посадової особи по складанню постанови НК №265087 від 18.02.2018 року вважає незаконними, а постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв'язку з відсутністю доказів вчинення ним адміністративного правопорушення та порушенням інспектором норм процесуального права при складанні постанови.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному об'ємі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Пояснив, що постановою НК №265087 від 18.02.2018 року року начальником СРПП №3 Острозького ВП ГУНП в Рівненській області Марченком С.В. його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 255 грн. Вказує, що в постанові у справі про адміністративне правопорушення зазначено, що 18.02.2018 року об 11 год. 45 хв. в м.Острог по вул. Гальшки Острозької, він керуючи автомобілем "Мерседес Віто" реєстраційний номер НОМЕР_2, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м. від перехрещуваної проїжджої частини, в зв'язку з чим на нього постановою начальника СРПП №3 Острозького ВП ГУНП в Рівненській області Марченка С.В. було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. Дії посадової особи по складанню постанови вважає незаконними, а постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він правил дорожнього руху не порушував та вважає, що інспектором не було дотримано вимог закону при вирішенні питання про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Пояснив, що дійсно 18.02.2018р. біля 12 год. він, керуючи автомобілем "Мерседес Віто" реєстраційний номер НОМЕР_2, здійснив зупинку автомобіля на вул.Гальшки Острозької в м.Острог на відстані більше 10 метрів від перехрестя зазначеної вулиці з проспектом Незалежності та при цьому Правил дорожнього руху не порушив. В подальшому, до нього підійшов начальник СРПП №3 Острозького ВП ГУНП в Рівненській області Марченко С.В. та зажадав від нього посвідчення на право керування транспортним засобом, забрав його та пішов до службового автомобіля, зачинився в автомобілі та склав на нього постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП з накладенням на нього адміністративнго стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн.

Позивач зазначив, що заперечив вчинення ним адміністративного правопорушення, однак працівник поліції не взяв його заперечення до уваги та не провівши підготовчих дій здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення. При цьому він не роз'яснив йому, того що має намір розглянути справу про адміністративне правопорушення, не запропонув надати пояснення по суті правопорушення, не надав йому можливості залучити свідків для розгляду справи про адміністративне правопорушення, а на його клопотання з приводу того, щоб провести замір відстані від автомобіля до перехрестя пояснив, що йому і без технічних засобів видно, що зазначена відстань менше 10 метрів.

Окрім того, зазначає, що до постанови не додано будь-ких доказів вчинення ним вказаного правопорушення, зокрема відеоматеріалів правопорушення, рапорту працівника поліції, тощо. Окрім того інспектором дорожнього руху не було складено протокол про адміністративне правопорушення по даному факту, що свідчить про відсутність достатніх доказів вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Враховуючи наведені обставини, вказуючи на відсутність доказів вчинення ним правопорушення, позивач просить скасувати постанову НК №265087 від 18.02.2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідач начальник СРПП №3 Острозького ВП ГУНП в Рівненській області Марченко С.В. в суд не з'явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи не подав. Ухвалою від 16.04.2018р. відповідачу надавався строк для подання відзиву на позов, однак, відповідач відзиву на позов не подав.

Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 18 лютого 2018 року щодо ОСОБА_1 було складено постанову у справі про адміністративне провпорушення за ч.1 ст.122 КУпАП відповідно до якої зазначено, що 18.02.2018 року об 11 год. 45 хв. в м.Острог по вул. Гальшки Острозької, він керуючи автомобілем "Мерседес Віто" реєстраційний номер НОМЕР_2, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м. від перехрещуваної проїжджої частини, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.122 ч.1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 255 грн.

Зі змісту постанови НК №265087 від 18.02.2018 року вбачається, що вона складена щодо ОСОБА_1, як такого, що порушив вимоги п. 15.9 ґ ПДР, що на думку поліцейського потягло за собою відповідальність, передбачену ч.1 ст.122 КУпАП.

При цьому, пояснення ОСОБА_1 при складанні щодо нього постанови про адміністративне правопорушення поліцейським не спростовані, як не спростовані вони відповідачем і в судовому засіданні. В той же час, відповідач заперечень проти позову та посилань на докази, якими вони обґрунтовуються не подав.

Частиною 2 ст. 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач в суд не з'явився і правомірність свого рішення не довів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративна відповідальність у виді штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п. 15.9 ґ Правил дорожнього руху зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м. від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішоходного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Згідно постанови НК №265087 від 18.02.2018 року вбачається, що начальник СРПП №3 Острозького ВП ГУНП в Рівненській області дійшов висновку, що транспортний засіб "Мерседес Віто" реєстраційний номер НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_1 здійснив зупинку у місці де відстань до краю перехрещуваної проїзної частини становить менше 10 метрів.

Водночас в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази які підтверджують, ту обставину, що позивач здійснив зупинку у місці де відстань до краю перехрещуваної проїзної частини становить менше 10 метрів.

Враховуючи наведене, суд вважає висновки відповідача про порушення позивачем Правил дорожнього руху припущеннями та такими, що не підтверджені фактичними даними для доказування вини особи, оскільки обставини з якими закон пов'язує настання даних подій відповідачем не доведені.

Згідно п.п.1-3 ч.1 ст.18 Закону України "Про національну поліцію" поліцейський зобовязаний, крім іншого, неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов"язки відповідно до вимог нормативно-правоих актів, посадових (функціональних) обов"язків, наказів керівництва, поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч.2 ст.33 КУпАП).

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Згідно з ч.1, 2 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч.1 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч.2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч.4 ст.258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно ч.5 ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

З пояснень позивача встановлено, що ОСОБА_1 при складанні постанови заперечував факт вчинення правопорушення, однак в порушення вимог ч.5 ст.258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення працівником поліції складено не було, а оспорювана постанова не містить наведення доказів на яких грунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та в ній не зазначено мотивів відхилення пояснень ОСОБА_1

Оскільки позивач не погоджувався з доводами відповідача щодо скоєння ним правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП та зважаючи на те, що відповідач не з'явився в судове засідання та правомірність свого рішення не довів, а тому, суд приходить до висновку, що жодним доказом наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП в діях позивача встановлена не була оскільки інших доказів щодо вчинення позивачем вказаного правопорушення не надано.

Отже, начальником СРПП №3 Острозького ВП ГУНП в Рівненській області при виявлені правопорушення, фіксації правопорушення, формуванні доказової бази (матеріалів справи), розгляду справи про адміністративне правопорушення не було дотримано вимог ст.258 КУпАП, оскільки після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов'язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

За змістом ч.5 ст.258 КУпАП начальник СРПП №3 Острозького ВП ГУНП в Рівненській області не був зобов'язаний складати протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, разом з тим, він мав право це зробити з урахуванням того, що особа заперечувала факт вчинення правопорушення та для збереження доказу правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до ст.251 КУпАП міг бути доказом його вчинення. Також, такими доказами могли бути фотофіксація місця події, пояснення свідків, рапорти працівників поліції, огляд місця події та відповідні схеми, однак такі докази не були зібрані.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1 ст.247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно ч.3 ст. 77 КАС України, докази суду надають учасники справи. При цьому, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно ч.1, 4 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обов'язок доказування вини водія у вчиненні правопорушення у сфері дорожнього руху покладено на посадову особу, яка винесла постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Суд зазначав у наведеному Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення).

Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов'язковою і має передувати такому розгляду справи.

Крім того, суд вказує, що словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин суд вважає, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, відповідачем не доведений, оскільки будь-яких матеріалів справи та доказів відповідачем не зібрано, а тому постанова підлягає скасуванню.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно зі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В судовому засіданні встановлено, що позиція позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП нічим не спростовується, відповідачем при винесенні рішення про притягнення до адміністративної відповідальності позивача не були дотримані положення КУпАП щодо необхідності з'ясування всіх обставин справи, а тому суд вважає, що постанова про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу є протиправною та підлягає скасуванню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не доведено суду правомірності прийнятого ним рішення, а тому позов підлягає до задоволення.

При цьому, суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, але може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Вирішуючи спір, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів ОСОБА_1, який не просить закрити справу про адміністративне правопорушення від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

На підставі ст.222, 258, 265-2, 283, 287, 293 КУпАП, керуючись ст.6, 72-77, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, п. 4, 5 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, суд

вирішив

позов задоволити.

Постанову серії НК №265087 від 18.02.2018 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 (жит.АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4) за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга може бути подана до Житомирського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Острозький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.