Справа № 2а/0470/14206/12
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2018 року

Київ

справа №2а/0470/14206/12

адміністративне провадження №К/9901/2806/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., секретар судового засідання - Титенко М.П., за участю: представник позивача - Колодочка Г.В., представник відповідача - Шлапак Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуСпеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів
на постановуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 (колегія у складі суддів: І.Ю.Богданенко, С.А. Уханенко, Ю.М.Дадим)
у справі №2а/0470/14206/12
за позовомПриватного акціонерного товариства «Юнікон»
доСпеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів
провизнання недійсними (нечинними) податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Юнікон» до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати недійсними (нечинними) та скасувати податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби від 13.11.2012 № про донарахування податкових зобов'язань по податку на прибуток в сумі 161633 грн. 75 коп., у тому числі 129307 грн. - за основним платежем, 32326 грн. 75 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № про донарахування податкових зобов'язань по ПДВ в сумі 388625 грн., у тому числі 317165 грн. - за основним платежем, 74460 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № про зменшення розміру від'ємного значення ПДВ за грудень 2010 року на суму 7522 грн.

Позовні вимоги мотивовані правомірністю віднесення позивачем до складу податкового кредиту та витрат сум податку, оскільки реальність виконання спірних господарських операцій зі спірними контрагентами підтверджується первинними бухгалтерськими документами. Правочини, укладені між суб'єктами господарювання при здійсненні господарської діяльності, не мають ознак нікчемності, спрямовані на реальне настання наслідків, відповідають вимогам закону, в судовому порядку недійсними не визнавались.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2013 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що укладені угоди між Публічним акціонерними товариством «Юнікон» та Приватними підприємствами «Сервістранс-Н-08», «Універсал Н», «Спецстанкострой» є нікчемними, без реального їх здійснення, що підтверджується вироком та постановою у кримінальному судочинстві, висновки податкового органу про порушення позивачем законодавства є правильними, як наслідок податкові повідомлення-рішення скасуванню не підлягають.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2013 та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби від 13.11.2012 №№, , .

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про дотримання позивачем необхідних умов для формування податкового кредиту та складу витрат, посилаючись на те, що правовідносини між позивачем та Приватними підприємствами «Сервістранс-Н-08», «Універсал Н», «Спецстанкострой» не були предметом судового дослідження у кримінальних справах №1-436/21/12 (1/436/288/11) за обвинуваченням ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 364-1, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2012 року) та №1-301/11 за обвинуваченням громадянина ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 364, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (постанова Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2011 року). За цими кримінальними справами посадові особи приватного акціонерного товариства «Юнікон» до відповідальності не притягувалися.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову суду апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки податковий орган діяв виключно в межах і на підставі Конституції і законів України.

24.03.2014 Вищим адміністративним судом України відкрито касаційне провадження по справі.

10.01.2018 дана справа передана на розгляд судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Юрченко В.П. в порядку частини четвертої пункту першого розділу 7 «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства у редакції Закону від 03.10.2017 № 2147.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про обґрунтованість позовних вимог та дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом проведено документальну позапланову перевірку Публічного акціонерного товариства «Юнікон» з питань дотримання вимог податкового законодавства України, правильності, повноти нарахування та сплати податків до бюджету при фінансово-господарських взаємовідносинах з приватними підприємствами «Сервістранс-Н-08», «Універсал Н», «Спецстанкострой» за період з 01 липня 2009 року по 31 грудня 2011 року, за результатами якої складено акт № 468/16-0/23647276 від 26 жовтня 2012 року про порушення платником податків:

- пункту 1.32 статті 1, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до заниження податку на прибуток на суму 129307 гривень у ІІІ та IV кварталах 2009 року;

- підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 285829 гривень за жовтень, грудень 2009 року, лютий, квітень, червень, серпень, жовтень, листопад 2010 року; та пункту 44.1, пункту 44.6, пункту 185.1 статті 185, пункту 186.1 статті 186, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на 31337 гривень.

Виявлені порушення відповідач пов'язує з тим, що позивач неправомірно сформував податковий кредит та склад витрат по господарським операціям з ПП «Сервістранс-Н-08», ПП «Універсал Н», ПП «Спецстанкострой», оскільки господарські операції з останніми є безтоварними, а правочини є нікчемними. Первинні документи, складені ними не можуть буди підставою для складання податкової та інших видів звітності.

Такі висновки податкового органу ґрунтуються на обставинах, встановлених при судовому розгляді кримінальної справи № 1-301/11 за обвинуваченням громадянина ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 364, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України, які викладені у постанові Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2011 про закриття кримінальної справи за амністією (що є нереабілітуючою обставиною). Під час розгляду зазначеної кримінальної справи судом встановлено, що у період з листопада 2009 року по березень 2011 року у Дніпропетровській області діяла організована група, до якої входили ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_7, який був організатором та керівником даної групи. Діяльність групи полягала у наданні фінансових послуг з переведення безготівкових грошових коштів у готівкові шляхом зарахування безготівкових грошових коштів по безтоварним операціям на поточні розрахункові рахунки, відкриті у банківських установах спеціально зареєстрованими для здійснення такої діяльності юридичними особами, та подальшого перерахування вказаних безготівкових коштів по безтоварним господарським операціям на розрахункові рахунки, відкриті у банківських установах іншими підконтрольними юридичними особами. Після чого, члени організованої групи знімали вказані безготівкові кошти з розрахункових рахунків та передавали їх у готівці замовникам незаконних послуг з вирахуванням певного відсотку від суми переведень у готівкові грошові кошти, який і дорівнював доходу від здійснення такої діяльності. З метою надання здійснюваним господарським операціям по конвертації безготівкових грошових коштів у готівкові ознак господарської діяльності, учасниками організованої групи були складені завідомо неправдиві первинні документи (договори, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) та інші), які містили неправдиві відомості про здійснювані господарські операції по поставці товарів (робіт, послуг). При цьому, з метою ухилення від сплати податків, у документи податкової звітності зі сплати ПДВ були внесені неправдиві відомості про здійснення підконтрольними суб'єктами господарювання господарських операцій, за результатами яких у вказаних підприємств виникали підстави для формування податкового кредиту з ПДВ, що, враховуючи факт безтоварності таких операцій, призводило до незаконного збільшення суми податкового кредиту з ПДВ, та, відповідно, до зменшення податкових зобов'язань з ПДВ, які належать до сплати у державний бюджет. Для забезпечення здійснення незаконної діяльності з переведення безготівкових грошових коштів у готівкові, а також формування безпідставного податкового кредиту з ПДВ, учасниками організованої групи під керівництвом ОСОБА_7 були створені та зареєстровані юридичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, зокрема і ПП «Сервістранс-Н-08», ПП «Універсал Н», ПП «Спецстанкострой». В судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, погодився з усіма обставинами справи, що були встановлені досудовим слідством, а також доказами, та заявив клопотання про застосування до нього норм Закону України «Про амністію». Дане клопотання було задоволено судом.

Крім того, на письмові запити службових осіб податкового органу від 10.10.2012, 12.10.2012, платником податків не було надано товарно-транспортних накладних, які мали бути оформлені у випадку реального перевезення товарів, придбаних у ПП «Сервістранс-Н-08», ПП «Універсал Н», ПП «Спецстанкострой», про що платником податків було зазначено у поясненнях від 11.10.2012.

На підставі акта перевірки податковим органом винесені податкові повідомлення-рішення від 13 листопада 2012 року:

- № про донарахування платнику податків податкових зобов'язань по податку на прибуток в сумі 161633,75 гривень, у тому числі 129307 гривень - за основним платежем, 32326,75 гривень - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № про донарахування платнику податків податкових зобов'язань по податку на додану вартість в сумі 388625 гривень, у тому числі 317165 гривень - за основним платежем, 74460 гривень - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № про зменшення платнику податків розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 7522 гривень.

Заважаючи на встановлені судами попередніх інстанцій обставини у даній справі, касаційний суд вважає висновки суду апеляційної інстанції передчасними, та такими, що зроблені без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак таке судове рішення не є таким, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що норми Податкового кодексу України, Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та Закону України «Про податок на додану вартість» дозволяють платнику податку формувати витрати на оплату придбаних у контрагента товарів (робіт, послуг) у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Однак, суд апеляційної інстанції, розглядаючи даний спір, не навів обґрунтованих мотивів, виходячи з яких була надана інша правова оцінка, встановленим судом першої інстанції обставинам. А також, надаючи іншу юридичну оцінку обставинам справи, встановленим судом першої інстанцій, не зробив жодних висновків щодо достовірності чи не достовірності даних, вказаних в первинних документах, наявності в них обов'язкових реквізитів, або про їх невідповідність вимогам чинного податкового законодавства чи навпаки, а лише перелічивши їх, обмежився висновками про їх наявність.

Поза увагою апеляційного суду залишено те, що з метою підтвердження реальності спірних господарських операцій, необхідно дослідити не лише наявність або відсутність відповідних первинних документів, але й їх форму та зміст, фактичне здійснення оподатковуваних операцій позивача з контрагентами.

Так, згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Згідно підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Також не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону (підпункт 7.2.4 пункт 7.2 статті 7 зазначеного Закону).

Згідно із пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) у паперовому вигляді.

Отже, в силу вимог наведених норм податкові накладні виписані від імені підприємства та від особи, яка заперечує свою участь у створенні та діяльності цього підприємства, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами, відповідно посвідчувати факт придбання товарів.

У постанові Верховного Суду України від 5 березня 2012 року (справа № 21-421а11) також міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Окрім того, Верховний Суд України неодноразово висловлював правову позицію що статус фіктивного підприємництва не сумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами (постанова ВС України від 14.03.2017 ЄДРСР 65537637)

Ухвалюючи рішення суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив фактичні дані щодо підписання, виданих контрагентами податкових накладних, повноважними особами.

Викладене вказує на непідтвердження відповідних обставин та фактів належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження суду апеляційної інстанції, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити касаційним судом правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Згідно частини 4 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судом апеляційної інстанції на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином усіх обставин справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

3. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

........................

........................

...........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду