Справа № 624/76/18
Суддя: Куст Н. М.
Дата ухвалення: 2018-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/76/18
№ провадження 2-а/624/3/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

смт. Кегичівка 20 квітня 2018 року

Кегичівський районний суд Харківської області, як місцевий адміністративний суд, у складі головуючої судді Куст Н.М., за участі секретаря Проскурні Л.М., у відсутність учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, адміністративний позов ОСОБА_1 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 «Б», смт. Кегичівка Харківської області) до інспектора роти №7 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 (робоча адреса вул. Шевченка, 315 «А», м. Харків) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову інспектора роти 7 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_2, серії БР № 875915 від 06 лютого 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з ч.1 ст.121 КУпАП закрити.

Сторони, належним чином повідомлені про час і місце засідання, до суду не зявились, позивач попередньо надав заяву про те, що позов підтримує, просить розглянути без його участі. Відповідач заперечень, пояснень, а також доказів не надав.

У звязку з цим, відповідно до п.2 ч.1, ч.4 ст.128, ч.1 ст. 41 КАС України, розгляд справи здійснюється без участі сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з позовом, позивач, 06 лютого 2018 року рухався на автомобілі ВАЗ 21140, державний знак НОМЕР_1, з м. Харкова до смт. Кегичівка на автодорозі М-18 Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта. Приблизно о 17 годині, шляхом подачі сигналу сигнальним диском поліцейського, позивача було зупинено співробітником Національної поліції на ділянці автодороги М-18-61 км., поблизу с. Просяне, Нововодолазького району Харківської області.

Після зупинки співробітник поліції, не назвавши себе та не повідомивши свого звання та місця несення служби, повідомив, що причиною зупинки стало те, що у автомобіля позивача, нібито, не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла у темну пору доби. Після цього співробітник поліції забрав його документи (водійське посвідчення та реєстраційне посвідчення на автомобіль) та пішов до свого службового автомобіля. Через деякий час вказаний співробітник повернув позивачеві документи та повідомив, що його притягнуто до адміністративної відповідальності, усі подробиці позивач дізнається згодом поштою, що він може продовжити рух. 09 лютого 2018 року на адресу позивача надійшла постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серія БР № 875915 від 06 лютого 2018 року, із змісту якої йому стало відомо, що інспектор роти 7 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_2, притягнув його до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, застосував до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень.

З винесеною відносно нього постановою позивач не згоден, оскільки Правил дорожнього руху не порушував.

Вважає, що дії інспектора щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови про накладення на нього адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, є протиправними. Постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення, є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Положеннями ст. 19 Конституції України встановлено, що орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

У випадках, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу. Діяльність органів патрульної поліції повязана з притягненням громадян до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, регламентована, зокрема, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалами про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015 р. № 1395, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853.

Відповідно до вимог п. 2 розділу IV Інструкції зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст. 283 КУпАП, ч. 3 якої передбачає в якості обовязкового елементу місце вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно вимог п. 5 розділу IV Інструкції постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у формі, затвердженій додатком 5 вказаної Інструкції, і заповнюється відповідно до вимог п. 8 розділу XIII цієї ж Інструкції.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» - не є тотожними та мають різне цільове спрямування. Так, відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 «Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному звязку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення» які містяться у ст. ст. 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні ч. 1 ст. 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України».

Згідно ч. 3 ст. 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи.

Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи. Працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративні правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення орган ( посадова особа) відповідно до ст. 280 КУпАП зобовязаний зясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому відповідно до тексту оскаржуваної постанови розгляд справи відбувся на автодорозі М-18,61 км.

Порушення відповідачем порядку розгляду справи позбавило позивача можливості скористатись його правами, як учасника адміністративного процесу, більш того відповідач позивача з його правами взагалі не ознайомлював та не повідомив, що ним здійснюється розгляд адміністративної справи.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

особа, стосовно якої розглядається можливість застосувування адміністративної санкції, попередньо інформується, щодо фактів, які їй ставляться в вину;

вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;

вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Більше того, приписами ст. 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевикладені вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17 червня 2011 року, заява № 21037/05; п. 53 Рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА- 3 проти України» від 15 жовтня 2010 року, заява № 38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05 травня 2015 року, заява № 29644/10; п. 52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15 лютого 2013 року, заява № 12167/04).

Згідно п.2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №35-рп/2015 від 26 травня 2015 року по справі №1-11/2015, - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (ч. 2 ст. 6 Основного Закону України).

Крім того, позивач вважає, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП, зокрема, вона повинна містити найменування органу (посадової особи), що виніс постанову, опис обставин, установлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. При цьому повинні бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник чи висловлених останнім доводів.

Також позивач зазначає, що перед зупинкою співробітниками патрульної служби та винесенням оскаржуваної постанови, він проїхав через стаціонарний пост Національної поліції в с. Високе, під час якого будь-яких зауважень до нього не виникло, зупинка не здійснювалась, притягнення до адміністративної відповідальності не здійснювалось.

Згідно ст. 62 Конституції України звинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви про винність особи трактуються на її користь.

В судовому засіданні досліджені: копія оскаржуваної постанови, копії паспорта, ІПН та водійського посвідчення позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 20 КАС, розгляд позову територіально підсудний Кегичівському районному суду, у порядку, визначеному ст. 286 Кодексу. Його подано протягом 10-денного строку. Правовідносини врегульовані КУпАП та КАС України, відповідними нормативними документами НП України з питань організації роботи підрозділів ДПС.

Відповідно до ч.2 ст.7, ст.251 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання законності, доказами є фактичні дані, які встановлюються не тільки протоколом, але також і поясненням особи, яка притягується до відповідальності, свідків тощо; обовязок доказування покладається на відповідний орган (посадову особу).

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Проте, докази до суду відповідачем не надані, доводи позову не спростовані. Зазначений обовязок ним не виконаний, можливість доказування ним правомірності своїх дій не використана, повідомлень про наявність для цього поважних причин не надано.

У звязку з цим, суд вирішує справу на основі наявних доказів, як це передбачено ч.4 ст.77 КАС.

Згідно зі ст. 59 Конституції України, кожен має право на правову допомогу, ст.ст. 21,24 Основного закону визначає, що права людини є непорушними, і не можуть бути обмежені за будь-якими ознаками.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Як вбачається із матеріалів справи, іншого не встановлено, зазначені права позивача були порушені, його доводи і докази під час розгляду справи про адміністративне правопорушення враховані не були.

Це свідчить про пряме порушення ст. 64 Конституції України, згідно з яким, конституційні права людини і громадянина не можуть бути обмежені.

Суд вважає, що інспектор, до розгляду справи, тобто, до винесення постанови, зобовязаний був надати водієві можливість знати, за яке саме правопорушення він притягується до відповідальності, в чому воно полягало, до яких негативних наслідків призвело тощо, запропонувати надати пояснення та доводи по суті правопорушення, скористатися правовою допомогою або самому забезпечити участь у справі відповідного фахівця та реалізацію останнім його прав, передбачених ст. 271 КУпАП.

Таким чином, при винесенні оскарженої постанови відповідачем не виконані вимоги ч.1 ст.7, ст.ст.251-252 КУпАП щодо дотримання встановленого законом порядку притягнення до адміністративної відповідальності, а також забезпечення прав позивача та необхідних доказів.

Крім цього, суд вважає, що при винесенні постанови не виконані вимоги ст. 280 КУпАП щодо зясування факту вчинення правопорушення, винності особи, наявності у неї обставин, що пом'якшують або обтяжують відповідальність тощо.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку встановленому законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для скасування постанови відповідача про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Розглядаючи вимогу про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд виходить з положення п.3 ч.3 ст.286 КАС України, відповідно до якої, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст.241-243, 246, 271-272, 286, 297 КАС України, п.15.5 Перехідних положень КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №7 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора роти 7 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта ОСОБА_4 серії БР №875915 від 06 лютого 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду через Кегичівський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.М. Куст