Справа № 826/7702/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

10 квітня 2018 року м. Київ№ 826/7702/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., за участі секретаря судового засідання Морозової Я.В., розглянувши клопотання про залишення позову без розгляду в адміністративній справі

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс»
до1. Уповноваженої особи ФГВФО на тимчасову адміністрацію та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» Кадирова Владислава Володимировича 2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача-1, яка полягала у не визначенні суми заборгованості на підставі балансу Банка кредитору (позивачу) та у не включенні до реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку і не віднесенні до певної (сьомої) черги погашення вимоги позивача, викладені в листі від 17.02.2015, зареєстрованому в Банку 18.02.2015 за №3898;

- зобов'язати відповідача-1 визначити суму заборгованості на підставі балансу Банку кредитору (позивачу) та включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів і внести до певної (сьомої) черги погашення вимоги позивача, викладені в листі від 17.02.2015, зареєстрованому в Банку 18.02.2015 за №3898;

- зобов'язати відповідача-1 внести пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів в частині визначення суми заборгованості на підставі балансу Банку кредитору (позивачу) та включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів і внесення до певної (сьомої) черги погашення вимоги позивача, викладені в листі від 17.02.2015, зареєстрованому в Банку 18.02.2015 за №3898;

- зобов'язати відповідача-2 на підставі пропозиції Уповноваженої особи визначити суми заборгованості на підставі балансу Банку кредитору (позивачу) та включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів зазначеного Банку і внести до певної (сьомої) черги погашення вимоги позивача, викладені в листі від 17.02.2015, зареєстрованому в Банку 18.02.2015 за №3898.

Відповідачем до матеріалів справи подано клопотання про залишення позову без розгляду в зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду, яке вмотивовано тим, що строк звернення до суду сплинув 16.07.2016, адже 16.01.2016 на офіційному сайті Фонду розміщеного оголошення про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, в якому позивач відсутній.

Позивачем заява про поновлення строку звернення до суду не подавалась, натомість в позовній заяві зазначено, що на час звернення до суду з даним позовом, відповіді від відповідачів стосовно включення вимог позивача до Реєстру акцептованих вимог кредиторів не отримано, внаслідок чого, на переконання позивача, строк звернення до суду не є пропущеним.

Вирішуючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

В силу положень частини першої та другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача до суду), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Аналогічна норма щодо строку звернення до суду знайшла своє відображення в новій редакції Кодексу адміністративного судочинства України, яка набула чинності з 15.12.2017 (ч.2 ст.122 КАСУ).

Таким чином, строк в шість місяців визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилась, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить вказана позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Подібний за змістом висновок наведено Європейським Судом з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), згідно якої право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...".

Під час розгляду даної справи, встановлено, що Протоколом засідання виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.01.2016 №005/16 затверджено Перелік (реєстр) акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк». Акцептована сума вимог кредиторів затверджена на рівні 53 782 116 711,81 грн.

16 січня 2016 року на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було опубліковано повідомлення про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/118-delta/3357-oholoshennia-pro-zatverdzhennia-reiestru-aktseptovanykh-vymoh-kredytoriv-at-delta-bank.

Як вбачається з позовної заяви, обґрунтовуючи наявність порушеного права, позивач посилається на протиправну бездіяльність Уповноваженої особи, яка полягала у не визначенні суми заборгованості на підставі балансу Банка кредитору (позивачу) та у не включенні до реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку і не віднесенні до певної (сьомої) черги погашення вимоги позивача, викладені в листі від 17.02.2015, зареєстрованому в Банку 18.02.2015 за №3898;

Таким чином, момент виникнення порушеного права нерозривно пов'язаний з моментом затвердження уповноваженим на те органом - Фондом гарантування вкладів фізичних осіб реєстру акцептованих вимог кредиторів, що стало загальнодоступною інформацією 16.01.2016, та саме з цією датою пов'язано момент, з якого позивач зобов'язаний був протягом 6 місяців дізнатись про не включення себе до такого реєстру та, відповідно, реалізувати право на судовий захист.

Разом з цим, зі змісту додаткових письмових пояснень відповідача-1, Судом встановлено, що в липні 2016 року AT «Дельта Банк» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою № 910/12759/16 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» про визнання припиненими договорів та зобов'язання вчинити дії.

До вказаної позовної заяви Банком в якості додатку долучено копію довідки №5789 від 05.07.2016, яку також долучено позивачем до даної адміністративної справи, відповідно до якої вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс» не включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

З інформації Єдиного державного реєстру судових рішень, Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2016 порушено провадження по справі №910/12759/16 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 13.09.16, яке в подальшому неодноразово відкладалось.

В судових засіданнях 06.10.2016, 01.11.2016 по господарській справі №810/12759/16, як свідчать дані ЄДРСР, був присутній представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» - Багнюк І.В.

За таких обставин, навіть якщо припустити відсутність у позивача доступу до мережі Інтернет в період з 16.01.2016 (дата опублікування повідомлення про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів на сайті Фонду) до 06.10.2016 (дата першого судового засідання по господарській справі, в якому був присутній представник Товариства), починаючи з 06.10.2016 представник позивача мав змогу (був зобов'язаний) ознайомитись з матеріалами господарської справи №810/12759/16 та дізнатись про довідку № 5789 від 05.07.2016, відповідно до якої вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс» не включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

У відповідності до положень ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п.8 ч.1 ст.240 КАС України Суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із цим позовом позивачем до суду не надано, у зв'язку з чим позов у цій справі належить залишити без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст складено 16.04.2018.

Суддя П.О. Григорович