Справа № 816/280/18
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/280/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Голубенко В.В.,

позивача ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області , Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги:

- визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі інвалідності працівника міліції відповідно до ст.23 Закону України «Про міліцію», абз.3 пункту 15, розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», Постанови Кабінету ОСОБА_4 України від 21 жовтня 2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»;

- зобов'язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області направити всі необхідні документи щодо призначення і виплати мені одноразової грошової допомоги у разі інвалідності працівника міліції до Міністерства внутрішніх справ України відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію», абз.3 пункту 15, розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», Постанови Кабінету ОСОБА_4 України від 21 жовтня 2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік;

- зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України розглянути в визначений законом термін подані УМВС України в Полтавській області документи про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги у разі інвалідності працівника міліції, нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу відповідно до ст.23 Закону України «Про міліцію», абз. 3 пункту 15 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», Постанови Кабінету ОСОБА_4 України від 21 жовтня 2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у розмірі: 324 800 гривень.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

29 січня 2018 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1І.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області (надалі також - відповідач 1) , Міністерства внутрішніх справ України (надалі також - відповідач 2, МВС України) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Своєю заявою від 26 лютого 2018 року позивач змінив позовні вимоги в частині суми позову, у зв`язку з чим, крім іншого, просив зобов'язати Міністерства внутрішніх справ України розглянути в визначений законом термін подані УМВС України в Полтавській області документи про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги у разі інвалідності працівника міліції, нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу відповідно до ст.23 Закону України «Про міліцію», абз. 3 пункту 15 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», Постанови Кабінету ОСОБА_4 України від 21 жовтня 2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у розмірі 336 800 гривень.

Аргументи учасників справи

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 26 червня 2017 року звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС України у Полтавській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. УМВС України у Полтавській області сформовано висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" № 565-ХІІ від 20 грудня 1990 року ОСОБА_1 та направлено до МВС України для затвердження. Проте, листом від 27 вересня 2017 року МВС України повернуло матеріали на призначення одноразової грошової допомоги позивачу, як такі, що не відповідають вимогам п. 4 Постанови Кабінету ОСОБА_4 України № 850 від 21 жовтня 2015 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

Позивач зазначав, що Міністерством внутрішніх справ України внаслідок помилкового трактування змісту пункту 4 Порядку № 850 від 21 жовтня 2015 року порушено його право на отримання одноразової грошової допомоги. У зв'язку із зазначеним позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Надав пояснення, аналогічні викладеному обґрунтуванню позову.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні.

У письмовому відзиві на позов Міністерства внутрішніх справ України, відповідач зазначив про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги як інваліда другої групи у зв`язку з тим, що після первинного встановлення інвалідності у 1997 році минуло більше двох років. Призначення відповідної грошової допомоги є порушенням п. 4 Постанови Кабінету ОСОБА_4 України № 850 від 21 жовтня 2015 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

УМВС України в Полтавській області у своєму відзиві на позов також зазначило про неможливість призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до вимог п. 4 Постанови Кабінету ОСОБА_4 України № 850 від 21 жовтня 2015 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

Таким чином, відповідачі вважали позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Обставини справи, встановлені судом

З 22 серпня 1990 року по 03 червня 1997 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, в підрозділах УМВС України в Полтавській області.

08 травня 1997 року військово-лікарська комісія встановила у ОСОБА_1 ряд захворювань, які пов"язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 115-С від 08.05.1997 року (а.с. 13).

Наказом начальника ГУМВС України у Полтавській області № 41 о/с від 03 червня 1997 року позивача було звільнено з органів внутрішніх справ через хворобу.

25 червня 1997 року медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності, що пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ, на підтвердження чого позивачем надана копія довідки МСЕК серія 2-18 АЗ № 003681 (а.с. 14).

Також, позивачу надана 25 червня 1997 року довідка МСЕК № 1 м. Полтави про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, відповідно до якої встановлено 30% втрати професійної працездатності (а.с. 15).

В подальшому стан здоров`я ОСОБА_1 погіршився та 15 липня 1999 року позивачу встановлена ІІ група інвалідності, яка пов`язана з проходженням служби /довідка МСЕК серії 7-66 КА № 0054138 (а.с. 17)/.

12 червня 2017 року позивач повторно пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією. За результатами огляду медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 26 травня 2017 року безтерміново та 70 % втрати працездатності у зв"язку зі захворюванням, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 18-19).

26 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

УМВС України в Полтавській області сформовано висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" № 565-ХІІ від 20 грудня 1990 року ОСОБА_1 та направлено до МВС України для затвердження.

Листом від 27 вересня 2017 року Міністерство внутрішніх справ України повернуло матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, як такі, що не відповідають вимогам законодавства, а саме: п. 4 Постанови Кабінету ОСОБА_4 України № 850 від 21 жовтня 2015 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

Не погоджуючись з цим рішенням та бездіяльністю відповідачів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу як інваліду ІІ групи, ОСОБА_1, звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Правовідносини щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, врегульовані Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (далі - Закон № 565-ХІІ) .

Закон № 565-ХІІ втратив чинність у зв'язку із прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII.

Відповідно до абз. 2, 3 п. 15 Прикінцевих положень Закону України "Про Національну поліцію України" за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Такий порядок визначався частиною 6 статті 23 Закону України "Про міліцію", якою було встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом ОСОБА_4 України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначених положень, постановою Кабінету ОСОБА_4 України № 850 від 21 жовтня 2015 року затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

Ці Порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (п. 1 Порядку № 850).

Відповідно до п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 Порядку № 850 визначені окремі підстави, які надають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, однією із яких є установлення працівникові міліції інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. При цьому розмір такої допомоги залежить від встановленої групи інвалідності.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Зазначений перелік підстав є вичерпним.

Отже, у разі установлення інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, працівник міліції позбавляється права на отримання грошової допомоги лише за наявності обставин, перелічених у пункті 14 Порядку № 850.

Матеріалами справи встановлено, що 12 червня 2017 року позивач повторно пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією. За результатами огляду медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 26 травня 2017 року безтерміново та 70 % втрати працездатності у зв"язку зі захворюванням, що пов"язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відмовляючи у призначені та виплаті такої допомоги відповідач керується лише положеннями п. 4 Порядку № 850, якими передбачено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Отже, в даному випадку відповідач вважає, що оскільки повторний огляд МСЕК із встановленням позивачу інвалідності відбувся більш ніж через 2 роки після первинного огляду МСЕК, яким ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності, останній не має правових підстав для отримання грошової допомоги.

Із такими доводами відповідачів, суд не погоджується з огляду на таке.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії. При цьому вимоги щодо виплати грошової допомоги можуть бути пред"явлені протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги (пункти 2, 13 Порядку № 850).

Із аналізу зазначених положень слідує, що виникнення права особи на виплату одноразової допомоги пов'язується законодавцем безпосередньо із фактом встановлення йому інвалідності. Тобто таке право виникає з дня встановлення інвалідності, зазначеного в довідці медико-соціальної експертної комісії, та може бути реалізоване особою протягом наступних трьох років від цієї дати.

Таким чином, днем виникнення у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому інвалідності ІІ, є вказана у Довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією дата встановлення інвалідності, а саме - 26 травня 2017 року. І, відповідно, від цієї дати протягом трьох років за позивачем зберігається право на отримання цієї допомоги.

Суд звертає увагу на те, що положення п. 4 Порядку № 850, на які посилається відповідач, не позбавляють позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а тільки встановлюють обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності.

Тобто, у випадку коли між первинним встановленням інвалідності та встановленням вищої групи чи іншої причини інвалідності не пройшло два роки, особі виплачується грошова допомога із урахуванням раніше проведеної виплати. У випадку ж, коли вища група інвалідності встановлена за межами двох років від первинного встановлення нижчої групи інвалідності, особа набуває повного права на отримання грошової допомоги у відповідному більшому розмірі без будь-яких відрахувань різниць між попередніми виплатами.

Жодних обмежень щодо неможливості призначення та виплати позивачу за наявності встановлених для цього підстав одноразової грошової допомоги за наслідком встановлення ІІ (вищої) групи інвалідності як Порядок № 850 так і положення інших нормативно-правових актів, які врегульовують спірне питання, не передбачають. Винятком із цього правила є встановлення обставин, передбачених п. 14 Порядку № 850, однак таких по відношенню до ОСОБА_1 виявлено не було.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено у задоволенні звернення позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв"язку зі встановленням інвалідності ІІ групи.

З огляду на те, що відповідачами були вчинені передбачені нормами чинного законодавства України дії по направленню документів щодо призначення одноразової грошової допомоги та щодо їх розгляду, незважаючи на отриману позивачем відмову у призначенні такої допомоги, не вбачається за можливе зробити висновок про бездіяльність з їх боку та визнати її протиправною.

Належним способом захисту прав ОСОБА_1 відповідно до вимог частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України буде - визнання протиправним та скасування рішення Міністерства внутрішніх справ України у формі листа №15/2-3443 від 27.09.2017 року про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги у разі інвалідності ОСОБА_1.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання МВС України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до ст.23 Закону України «Про міліцію», абз. 3 пункту 15 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», Постанови Кабінету ОСОБА_4 України від 21 жовтня 2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у розмірі: 336 800 гривень, суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, відповідні повноваження відповідача з призначення одноразової грошової допомоги є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноваженим на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_4 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовна вимога про зобов`язання МВС України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до ст.23 Закону України «Про міліцію», абз. 3 пункту 15 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», Постанови Кабінету ОСОБА_4 України від 21 жовтня 2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у розмірі: 336 800 гривень, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, є такою, що виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Натомість, з огляду на висновок суду про протиправність рішення МВС України, яким відмовлено в призначенні відповідної одноразової грошової допомоги позивачу з підстав спливу дворічного строку для її призначення, суд знаходить обґрунтованим застосування іншого способу захисту порушеного права ОСОБА_1

Порушене право позивача, як на думку суду, має бути відновленим внаслідок зобов`язання Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок та інші необхідні документи щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності щодо ОСОБА_1 в порядку, передбаченому Постановою Кабінету ОСОБА_4 України № 850 від 21.10.2015 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", а також зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути висновок Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності ОСОБА_1 в порядку, передбаченому Постановою Кабінету ОСОБА_4 України № 850 від 21.10.2015 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" -з урахуванням висновків суду у даній справі.

Застосування такої форми захисту порушеного права не буде втручанням до дискреційних повноважень відповідача та одночасно є достатньою гарантією поновлення права на пенсію за віком, виходячи з установлених судом фактів.

Відтак, позов підлягає частковому задоволенню.

Надаючи оцінку вимозі позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду, суд виходить з наступного.

Зважаючи на той факт, що зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, за приписами частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, є правом, а не обов`язком суду, відповідну вимогу позивача, за відсутності будь-яких обґрунтувань, суд залишає без задоволення. Зокрема, у суду відсутні будь-які об`єктивні дані вважати, що відповідач може не виконати судове рішення, яке набрало законної сили, без застосування до нього (відповідача) засобів судового контролю.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", ОСОБА_1 як інвалід ІІ групи звільнений від сплати судового збору. Доказів щодо понесення інших судових витрат сторонами не надано.

Отже, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, паспорт громадянина України № 000378205 до Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області (м.Полтава вул.Пушкіна, 83, ), Міністерства внутрішніх справ України (м.Київ вул.Академіка Богомольця, 10 код ЄДРПОУ 0032684) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства внутрішніх справ України у формі листа №15/2-3443 від 27.09.2017 року про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги у разі інвалідності ОСОБА_1.

Зобов"язати Ліквідаційну комісію УМВС України в Полтавській області направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок та інші необхідні документи щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності щодо ОСОБА_1 в порядку, передбаченому Постановою Кабінету ОСОБА_4 України № 850 від 21.10.2015 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

Зобов"язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути висновок Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності ОСОБА_1 в порядку, передбаченому Постановою Кабінету ОСОБА_4 України № 850 від 21.10.2015 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" - з урахуванням висновків суду у даній справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16 квітня 2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_5