Справа № 826/22663/15
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2018 року

Київ

справа №826/22663/15

провадження №К/9901/9232/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та скасування постанови, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Літвінової А. В., суддів: Аблова Є. В., Мазур А. С., та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2016 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого - Парінова А. Б., суддів: Грибан І. О., Губської О. А.,

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України (далі - КМ України), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову КМ України від 25 березня 2015 року № 240 "Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 року № 1548".

В обґрунтування адміністративного позову зазначає, що оскаржуваним нормативно-правовим актом внесено зміни до постанови КМ України від 25 грудня 1996 року № 1548 шляхом виключення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів) на автотранспортне перевезення пасажирів та багажу без визначення органу державної влади або місцевого самоврядування, на якого покладено вказані повноваження.

Вважаючи, що така постанова КМ України суперечить Конституції України, оскільки не визначено, який орган державної влади та місцевого самоврядування повинен врегульовувати ціни (тарифи) на автомобільне перевезення пасажирів та багажу, ОСОБА_1 звернувсь до суду з вимогою про скасування постанови КМ України від 25 березня 2015 року № 240.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2016 року, в позові відмовлено.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В мотивування касаційної скарги вказує на неврахування судами попередніх інстанцій, що підставою оскарження постанови КМ України від 25 березня 2015 року № 240 є відміна встановлення регульованих тарифів на автоперевезення транспортними засобами загального користування приміського, міжміського, внутрішньо обласного сполучення, які працюють у звичайному режимі, що, в свою чергу, є неправомірним.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 березня 2015 року КМ України прийнято постанову № 240 "Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 року № 1548", згідно з якою вирішено внести у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 року № 1548 "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)" зміни, які полягають у виключенні абзацу тридцять четвертого пункту 12 та абзацу першого пункту 13.

Так, абзацом тридцять четвертим пункту 12 постанови КМ України від 25 грудня 1996 року № 1548 було передбачено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації регулюють (встановлюють) тарифи на перевезення пасажирів і багажу автобусами, які працюють у звичайному режимі руху, в приміському та міжміському внутрішньообласному сполученні.

Крім цього, абзацом першим пункту 13 вказаної постанови було визначено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, виконавчі органи Львівської і Криворізької міських рад регулюють (встановлюють) тарифи на перевезення пасажирів і вартість проїзних квитків у міському пасажирському транспорті - метрополітені, автобусі, трамваї, тролейбусі (який працює в звичайному режимі руху).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що твердження позивача про невизначеність органу державної влади або місцевого самоврядування, на якого покладені функції з регулювання цін (тарифів) на автотранспортне перевезення пасажирів та багажу не відповідають дійсним обставинам справи та є необґрунтованими, оскільки питання встановлення тарифів на транспортні послуги у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці належить до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних та міських рад відповідно до приписів Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Зазначена позиція була підтримана і Київським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.

Верховний Суд зазначені висновки судів попередніх інстанцій вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.

Приписами статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 117 Конституції України визначено, що КМ України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

З матеріалів справ вбачається, що позивач в якості обґрунтування заявлених позовних вимог вказує на невизначеність у постанові Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 № 1548, у зв'язку із прийняттям оскаржуваної постанови, до компетенції якого органу державної влади або місцевого самоврядування віднесені повноваження з регулювання цін (тарифів) на автотранспортне перевезення пасажирів та багажу.

Водночас відповідно до підпункту 2 пункту "а" частини першої статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

За такого правового врегулювання, повноваження щодо встановлення тарифів на транспортні послуги відносяться до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Згідно з пунктом 24 Правил підготовки проектів актів КМ України, затверджених постановою КМ України від 06 вересня 2005 року № 870, метою підготовки проекту акта про внесення змін до акту КМ України є їх приведення у відповідність з прийнятими законами, актами Президента України, а також взаємоузгодження норм окремих актів КМ України.

Враховуючи наведене, постанову КМ України від 25 грудня 1996 року № 1548 було приведено у відповідність з вимогами Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" шляхом внесення до нормативно-правового акта оскаржуваною постановою відповідних змін.

За правилами пункту 2 частини першої статті 5 Закону України "Про ціни та ціноутворення" КМ України здійснює державне регулювання цін, визначає повноваження органів виконавчої влади щодо формування, встановлення та застосування цін, якщо інше не визначено законом або міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб'єктів владних повноважень визначені у положеннях статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 264 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт (частина друга статті 264 КАС України).

При цьому, суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині (частина дев'ята статті 264 КАС України).

З пояснювальної записки до проекту постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 року № 1548" вбачається, що метою останнього є лібералізація (дерегуляція) та удосконалення тарифоутворення у сфері пасажирських перевезень.

При цьому, у даній записці наголошено, що питання встановлення тарифів на транспортні послуги у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці належить до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних та міських рад, відповідно до приписів Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність постанови КМ України від 25 березня 2015 року № 240.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець