Справа № 335/10745/17(2-а/335/491/2017)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 березня 2018 рокусправа № 335/10745/17(2-а/335/491/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Дурасової Ю.В.

судді: Лукманової О.М. Божко Л.А.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17.11.2017 (суддя Рибалко Н.І.)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання прийняти рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позов до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання прийняти рішення. Просила: визнати дії відповідача неправомірними щодо відмові їй в переведенні з пенсії по віку на пенсію по втраті годувальника та зобов'язати відповідача прийняти рішення про її переведенні з пенсії по віку на пенсію по втраті годувальника; також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 6000грн., оплату послуг адвоката, судовий збір 320 грн., та оплату банківських послуг 7грн.

Позов обґрунтовано тим, що їй відмовлено у переведенні з пенсії по віку на пенсію в разі втрати годувальника у зв'язку з відсутністю необхідних документів, зокрема довідки , що передбачена п. 2.11. розділу ІІ «Порядку подання та оформлення документів, для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування». Вважає, що нею були надані всі документи, зокрема і довідка про те, що вона спільно проживала з своїм чоловіком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, та знаходилася на його утриманні. Вважає відмову в переведенні з пенсії по віку на пенсію в разі втрати годувальника безпринципною, та такою, що наносить їй моральну шкоду.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17.11.2017 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивач надала весь пакет документів для переведення з пенсії по віку на пенсію по втраті годувальника, крім документа, який би підтверджував її перебування на утриманні померлого чоловіка, з огляду на те, що зареєстровані місця проживання позивача та померлого чоловіка були різні. Суд першої інстанції не прийняв до уваги довідку багатоквартирного будинку «Фонтан та Лермонтова 18», оскільки вказана довідка датована 15.08.2017 року, натомість до відповідача позивач з заявою звернулася 02.06.2017, тобто рішення відповідача було видане раніше ніж датована зазначена довідка.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем (ОСОБА_1) подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, на неперевірених судом фактах. Посилається на помилковість висновків суду першої інстанції щодо дати видачі довідки про спільне проживання подружжя; зазначає про те, що в додатках до позову вказана довідка від 6.04.2017 року. Також зазначає, що орган Пенсійного фонду також витребовував зазначену довідку, яка була йому надана.

В відзиві на апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду зазначило, що в силу п. 2.11 Порядку подання та оформлення документів зазначено, що вразі встати годувальника необхідно надати документ, що засвідчує перебування на утриманні непрацездатних членів сім'ї. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Учасники процесу в судове засіданні не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. В силу ч.4 ст. 229 КАС України судове засідання не фіксувалося технічними засобами.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку у Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, де отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

02.06.2017 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про переведення її з пенсії за віком на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, а саме смертю її чоловіка ОСОБА_2

Рішенням Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 09 червня 2017 року № 14-2005/05 відмовлено ОСОБА_1 в переході з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з відсутністю необхідних документів, передбачених п. 2.11. розділу ІІ «Порядку подання та оформлення документів, для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування». Як вбачається із мотивувальної частини вказаного рішення, при розгляді поданих документів для переходу з одного виду пенсії на інший вид пенсії, комісія встановила, що ОСОБА_1 не надала довідки, яка би підтверджувала факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім'ї померлого.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми конституції України, норми Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

- пенсія за віком;

- пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

- пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Матеріали справи містять копії документів, які підтверджують наступні обставини.

Позов ОСОБА_1 надійшов до суду першої інстанції 07.09.2017 року, що підтверджується відповідним штампом суду (а.с. 2).

До позову надано Рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 09.06.2017 року № 14-2005/05 (а.с.5).

До позову також надана довідка Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фонтан та Лермонтова 18», яка датована 15.08.2017 року (а.с. 6).

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що вказані документи дають підстави для висновку, що Рішення відповідача, яке датоване 09.06.2017 року прийняте раніше ніж датована зазначена довідка (15.08.2017 року). Це дає підстави для висновку, що при розгляді питання відповідачем, зазначена довідка не була надана до документів, що на думку колегії суддів апеляційної інстанції було правильно встановлено судом першої інстанції.

Натомість, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити питання, а чи було правомірним при даних умовах прийняття відповідачем рішення про відмову в переведенні з пенсії по віку на пенсію по втраті годувальника за відсутності довідки про перебуванні на утриманні чоловіка, та чи необхідно взагалі в даному випадку надання довідки про перебування на утриманні?

Умови призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника визначені ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, частиною 1 вказаної статті (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Отже, зазначений пункт вимагає для переходу на пенсію у зв'язку з втратою годувальника:

- непрацездатність членів сім'ї;

- перебування на утриманні померлого годувальника.

При цьому, абзац 2 цієї частини вказує, що:

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Відповідач вимагає надання довідки, яка підтверджує перебування позивача на утриманні померлого чоловіка, оскільки місце реєстрації подружжя різне.

Чи правомірна така вимога відповідача? На думку колегії апеляційної інстанції - ні.

Даючи відповідь про неправомірність дій відповідача, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що позивач є особою, яка втратила працездатність, досягла пенсійного віку та одержує пенсію за віком, що не заперечується відповідачем.

Відмова відповідача у переведенні позивача на пенсію по втраті годувальника ґрунтується лише на тому, що позивач не перебувала на утриманні померлого чоловіка, оскільки місця реєстрації подружжя були різні, а для переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника необхідно надати довідку про перебуванні на утриманні непрацездатних членів сім'ї.

Натомість на, думку колегії суддів апеляційної інстанції відповідачем не врахована норма, яка зазначає, що батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Позивачка є пенсіонеркою по віку, отже відноситься до осіб, які втратили джерело засобів існування. Тому, навіть, якщо позивач не перебувала на утриманні свого чоловіка, в силу вищезазначеної норми позивач (як дружина померлого годувальника) має право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Щодо різних місць проживання подружжя (на що посилається відповідач) колегія суддів апеляційної інстанції з цього приводу вважає за необхідне зазначити, що закони України та зокрема ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не ставлять в залежність різне місце проживання подружжя та їх права та обов'язки.

Отже, в даному випадку відповідач неправомірно відмовив позивачці у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, вимагаючи від позивачки довідку про її перебуванні на утриманні чоловіка або підтвердження спільного проживання подружжя.

Слід також звернути увагу, що в статті 36 вищезазначеного Закону, вказано, що непрацездатними членами сім'ї вважаються, в тому числі, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Отже, оскільки пенсія по втраті годувальника може бути призначена чоловіку (дружині) померлого, які не були на його утриманні, але втратили джерело існування, то позивака відноситься до зазначеної категорії та є такою, що втратила джерело засобів до існування. Позивачка також вважається непрацездатним членом сім'ї померлого, оскільки досягла пенсійного віку (отримує пенсію за віком).

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 2.3. вказаного вище Порядку передбачено перелік документів, які необхідно надати заявнику для призначення пенсії у разі втрати годувальника, де серед інших зазначено, що заявник повинен надати документ про перебування членів сім'ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

При цьому, відповідно до п. 2.11. розділу ІІ Порядку від 25 листопада 2005 року N 22-1, за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім'ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), видані згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Натомість, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що даний пункт стосується непрацездатних членів сім'ї та не стосується безпосередньо непрацездатних дружини та чоловіка.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з невірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги позивача щодо вимог про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги частину 4 ст. 245 КАС України, згідно якої, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень, прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Отже, діючи в межах частини 4 ст. 245 КАС України, суд може зобов'язати відповідача прийняти певне рішення.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Це зокрема, стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових розходів в сумі 6000грн. оплату послуг адвоката, та 7 грн. - оплата банківських послуг.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав суду копію квитанції до прибуткового ордера № 2 від 20.08.2017 року (а.с. 8), угоду про надання правової допомоги від 24.07.2017 року (а.с. 9).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що, адміністративний позов було підписано та направлено до суду першої інстанції безпосередньо позивачем, а не його представником. Крім того, витрати за складення заяви до відповідача не належать до витрат на правову допомогу, які пов'язанні саме з розглядом цієї справи. Водночас, адвокат не приймав учать у судовому засіданні суду першої інстанції, адже рішення прийнято в порядку скороченого провадження.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" N 4191-VI від 20.12.2011 встановлював граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ (на даний час Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" N 4191-VI від 20.12.2011 втратив, чинність на підставі Закону № 2147-VIII від 03.10.2017).

Так, стаття 1 цього Закону встановлювала, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Оскільки, компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді (а представник позивачки такі дії не здійснював), то нема підстав для задоволення вимог про стягнення на користь позивачки витрати в розмірі 6000грн. (оплата послуг адвоката), також процесуальний закон не передбачає підстав для повернення 7 грн. - оплата банківських послуг.

Натомість витрати позивача по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги підлягають поверненню (320 грн. - за подання позову та 352 грн. за подання апеляційної скарги). Зазначені витрати підтверджені документально (а.с. 1, 46).

Отже, виходячи з викладених доводів, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги щодо можливості задоволення позовних вимог; аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не порушені.

Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, що є підставою для його скасування.

Отже, апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та позов задовольнити.

Керуючись 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17 листопада 2017 р. - задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17 листопада 2017 р. - скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про відмову ОСОБА_1 у переведенні її з пенсії за віком на пенсію у зв'язку із втратою годувальника - неправомірними.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв'язку із втратою годувальника - Ігнатченка Юрія Анатолійовича з моменту звернення, 16.07.2017 року.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позову (320 грн.) та апеляційної скарги (352 грн.), що в загальному розмірі становить 672 грн. (шістсот сімдесят дві грн.) присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

Постанова набирає законної сили 22.03.2018 та відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню не підлягає, оскільки в силу ч. 6 ст. 12 КАС дана справа є справою незначної складності.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 22.03.2018.

В повному обсязі судове рішення виготовлено 29.03.2018.

Головуючий суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко