Справа № 819/94/18
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/94/18

16 квітня 2018 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

за участю:

секретаря судового засідання Заблоцька І.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості по виплаті соціальної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1В.) з адміністративним позовом до Управління праці та соціальної політики Тернопільської міської ради (надалі відповідач, Управління), я кому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобовязати Управління соціальної політики Тернопільської міської ради виплатити ОСОБА_1 заборгованість, що виникла в період з листопада 2015 року по квітень 2016 року по виплаті допомоги при народженні дитини.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін призначено судове засідання на 28 лютого 2018 року о 11:00 год.

19 лютого 2018 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

28 лютого 2018 року у судовому засіданні відкладено розгляд даної справи до 12 березня 2018 року о 14:30 год.

12 березня 2018 року у судовому засіданні оголошено перерву до 23 березня 2018 року о 10:00 год.

23 березня 2018 року у судовому засіданні оголошено перерву до 28 березня 2018 року о 14:00 год.

28 березня 2018 року у судовому засіданні оголошено перерву до 16 квітня 2018 року о 16:00 год.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити її у повному обсязі. Пояснили, що відповідачем було відмовлено у виплаті спірної заборгованості у звязку із тим, що позивач повернулася до покинутого місця проживання та завершено строк дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і як наслідок припинені всі соціальні виплати, однак у відповідача відсутні докази того, що ОСОБА_1 дійсно була відсутня за місце тимчасової реєстрації проживання на момент зняття з обліку. Вказали, що таким чином відповідачем порушене право на соціальний захист позивача, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом, що визначене ст.46 Конституції України.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Пояснив, що у звязку із зміною місця проживання, а саме поверненням до покинутого місця проживання та завершенням строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09.10.2014 року. Вказав, що у відповідності до листа Міністерства соціальної політики України від 23.06.2016 року №9110/0/14-16/081, щодо організації роботи з питань соціального захисту внутрішньо переміщених осіб, відновлення соціальних виплат за довідками, що витратили чинність здійснюється з дати звернення особи до органу, що здійснює соціальні виплати. Зазначив, що повторно позивач звернулася та була взята на облік з 31 травня 2016 року. Таким чином, звернув увагу суду, що Управління праці та соціальної політики Тернопільської міської ради діяло у спосіб та у межах повноважень, що передбачені чинним законодавством України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносин, суд виходить із наступного.

Судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання позивача є Луганська область, м.Лутугине, кв.Шевченка,5/13, що підтверджується паспортом серії ЕМ 370727, виданого Лутугінським РВ УМВС України в Луганській області 12 жовтня 1999 року.

Право позивача на отримання соціальної допомоги при народженні дитини виникло у позивача у звязку із народженням дитини 19.06.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 серії І-ЕД №313324.

09 жовтня 2014 року Управлінням праці та соціальної політики Тернопільської міської ради ОСОБА_1 взята на облік за адресою в м.Тернополі, вул.Коновальця,8 як переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з дітьми: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою № від 09.10.2014 року. Даною довідкою підтверджується також те, що позивач постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 кв.Шевченка,5/13.

Спірні правовідносини врегульовуються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року №1706-УІІ та Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, за обставин, визначених у статті 1 Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання.

Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

У п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», (надалі Постанова №637) встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01 жовтня 2014 року (надалі Постанова № 509).

Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк України".

При цьому суд приймає до уваги те, що позивачем на виконання вимог чинного законодавства України відкритий картковий рахунок у філії Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк», що підтверджується випискою по картковому рахунку позивача за період з 01.01.2014 року по 30.06.2016 року.

У відповідності до грошового атестата Управління № 1199, виплата допомоги при народженні дитини позивачу, ОСОБА_1 знята з обліку 01 листопада 2015 року.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року №1706-УІІ (надалі Закон №1706) (станом на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості. Даний перелік є вичерпним і не підлягає широкому трактуванню.

У спірних відносинах Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом, а тому норми, викладені у ньому є пріорітетними.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом 2 п.3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

За приписами п.71 Порядку №509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону №1706, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи позивача органом, який її видав - Управлінням праці та соціальної політики Тернопільської міської ради, а також відсутні Акти обстеження місць проживання позивачки, оскільки такі обстеження відповідачем не проводились, що не заперечене у судовому засіданні представником відповідача.

Також суд вважає безпідставним посилання відповідача на запит особової справи позивачки Лутугинським УПСЗН, оскільки м. Лутугине знаходиться на території тимчасово не підконтрольній Україні, крім того, її особова справа, як стверджено у судовому засіданні представником відповідача, по цій же причині Лутугинському УПСЗН не направлялась.

Відтак, в ході розгляду справи по суті, судом спростовується твердження відповідача про правомірність зняття позивача з обліку звязку із поверненням позивача до покинутого місця проживання, послідовно і зміною обставин, які випливають на призначення грошової допомоги, однак відповідачем не наведено належних та допустимих доказів, що підтверджують факт відсутності позивача за адресою місця тимчасової реєстрації.

Виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства України, для зняття з обліку та припинення соціальної допомоги, відповідачеві, на думку суду, слід зафіксувати відсутність внутрішньо переміщеної особи за місцем тимчасово проживання (тимчасової реєстрації). Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п. 51 цього рішення).

З огляду на зазначене, відповідачем порушені норми спеціальних нормативно-правових актів, що регулюють порядок призначення та виплати соціальної допомоги внутрішньо переміщеним особам та гарантують право на соціальне забезпечення відповідних категорій осіб, а тому, на думку суду, позивач має обґрунтоване право на отримання допомоги за період з листопада 2015 року по квітень 2016 року.

Із зазначеними вище положеннями Закону України №1706 кореспондуються положення пункту 12 Порядку № 505, Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505 (далі - Порядок № 505), виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі подання уповноваженим представником сім'ї заяви про припинення виплати грошової допомоги; надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім'ї протягом двох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють; зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи; виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

31 травня 2016 року позивач повторно була взята Управлінням на облік як переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 31.05.2016 року №. Разом з тим, Рішенням Управління праці та соціальної політики від 14.06.2016 року позивачу у відповідності до чинного законодавства України призначено допомогу при народженні дитини з 01.07.2016 року по 30.06.2020 року. При цьому, суд враховує той факт, що для прийняття вказаного рішення заявником позивачем ОСОБА_1 додано було також Акт №1340 від 10.06.2016 року обстеження матеріально-побутових умов сімї встановлено, яким встановлено, що заявниця ОСОБА_1 проживає за даною адресою м.Тернопіль, вул.Героїв Крут, 13/34, а також те, що сімя потребує допомоги.

Відтак, як вбачається з матеріалів справи, позивач отримувала призначену допомогу (одноразова допомога при народженні дитини) з червня 2014 року по жовтень 2015 року, з липня 2016 року по лютий 2018 року, що підтверджується довідками Управління праці та соціальної політики №487та №507.

У ході розгляді справи судом також встановлено, що 09 листопада 2017 року позивач також зверталася до Управління праці та соціальної політики з проханням виплатити заборгованість по виплаті допомоги при народженні дитини та допомоги одинокій матері, починаючи з вересня 2015 року по червень (включно) 2016 року, однак така заборгованість позивачу виплачена не була.

Визначаюсь із позовною вимогою, щодо визнання бездіяльності протиправною, суд зазначає, що вона підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд зазначає, що знімаючи позивача з обліку та припиняючи виплату соціальної допомоги, відповідач діяв не в порядку та не у спосіб, передбачений Конституцією та законодавством України, чим порушив визначене Конституцією та законами України право позивача на отримання соціальної допомоги. При цьому, у розумінні п.1 ч.2.ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України.

При прийнятті рішення по суті суд приймає до уваги атестати №1200, 1201, 1203, 1204 на гр. ОСОБА_1, оскільки у вказаних атестатах також зазначена дата зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи.

Суд не приймає до уваги лист ОСОБА_1 від 30.03.2018 року та відповідь на лист Управління праці та соціальної політики №853/13.7 від 11.04.2018 року, оскільки у вказаний період питання щодо виплати заборгованості по виплаті допомоги при народженні дитини з листопада 2015 року по квітень 2016 року знаходиться на вирішенні Тернопільського окружного адміністративного суду в межах провадження в даній адміністративній справі.

Судом також не береться до уваги довідка №1039 від 09 листопада 2016 року, у відповідності до якої позивач була повторно взята на облік за фактичним місцем проживання/перебування АДРЕСА_1, оскільки дана інформація не має процесуального наслідку для виплати соціальної допомоги при народженні дитини позивача за спірний період.

У відповідності до ч.1,2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимог ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

У відповідності до ч.1 ст.139 КАС України, При задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості по виплаті соціальної допомоги - задовольнити в повному обсязі.

2.Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціальної політики Тернопільської міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини з листопада 2015 року по квітень 2016 року.

3.Зобов'язати Управління праці та соціальної політики Тернопільської міської ради (вул.Лисенка,8, м.Тернопіль, ) здійснити виплату заборгованості по допомозі при народженні дитини ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ід. № НОМЕР_1, 12.09.1979 р.н.) з листопада 2015 року по квітень 2016 року.

4.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціальної політики Тернопільської міської ради (вул.Лисенка,8, м.Тернопіль, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ід. № НОМЕР_1, 12.09.1979 р.н.) судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. сплачений згідно квитанції №30 від 24.01.2018 року та 64 (шістдесят чотири) грн. 80 коп. сплачений згідно квитанції №0.0.945875264.1 від 22.01.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 квітня 2018 року.

Головуючий суддя Дерех Н.В.

копія вірна

Суддя Дерех Н.В.