Справа № 808/811/18
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2018-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

06 квітня 2018 року о/об 15 год. 52 хв.Справа № 808/811/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Гудименко Я.А., розглянувши у місті Запоріжжі у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (71108, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (71118, Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Консульська, буд.23-Л; )

про визнання протиправними дій та зобовязати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1В.) до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі відповідач, ОСОБА_2 ОУПФУ), в якому позивач просить суд: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років листом від 11.09.2017 №184/С-4; 2) зобов'язати відповідача здійснити призначення з дня звернення з відповідною заявою, тобто з 28.08.2017, та виплачувати позивачу на підставі раніше отриманих необхідних для призначення пенсії довідок прокуратури Запорізької області пенсію за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону від 26.07.2001) у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, обчисленої за останні 24 місяці роботи, з наступним проведенням перерахунку пенсії у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію, без обмеження її максимальним розміром та оподаткування; 3) зобов'язати відповідача відповідно до ч.7 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону від 26.07.2001) до призначеної пенсії встановити надбавки на утримання непрацездатних членів сім'ї, а саме малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірах, передбачених чинним законодавством; 4) зобов'язати відповідача після призначення пенсії невідкладно видати позивачу пенсійне посвідчення.

Позивач у позові (т.1, а.с.4-23) зазначив, що 28.08.2017 ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою щодо прорахунку права виходу на пенсію за вислугою років та з додатком документів, необхідних для призначення пенсії за вислугою років у відповідності до ст.50-1 Закону України №1789-ХІІ від 05.11.1991 «Про прокуратуру». Зокрема, у заяві позивач просив прорахувати йому загальний стаж роботи, а також стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури відповідно до вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» на час розгляду звернення та на підставі вказаного Закону обчислити та призначити йому пенсію за вислугою років виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку. На цю заяву ОСОБА_2 об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області листом №184/С-4 від 11.09.2017 позивача повідомлено про отримання необхідних документів для призначення пенсії, а також зазначено про відмову в призначенні пенсії за вислугою років, яку відповідач мотивував тим, що ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» на яку ОСОБА_1 посилався у зверненні втратила чинність на підставі Закону України №1697-VII від 14.10.2014 «Про прокуратуру», Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» щодо удосконалення та особливостей застосування окремих положень» №587 від 02.07.2015, крім частини третьої, четвертої, шостої та одинадцятої цієї статті. Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213, у зв'язку з неприйняттям до 1 червня 2015 року закону щодо призначення спеціальних пенсій на загальних підставах, з 1 червня 2015 року були скасовані норми щодо пенсійного забезпечення, зокрема, працівників прокуратури. За наслідками прорахунку ОСОБА_1 повідомлено, що його загальний стаж складає більше 20 років 8 місяців, а стаж роботи на прокурорсько-слідчих посадах більше 15 років 6 місяців, у зв'язку з чим він має право на обчислення пенсії за вислугою років. Таким чином, відповідачем фактично відмовлено позивачу у наданні інформації щодо наявності стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, а також повністю відмовлено в нарахуванні пенсії у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку. Водночас, відповідачем у листі не зазначено, що наданих ОСОБА_1 документів недостатньо для призначення та виплати йому пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру». Відповідно до ч.7 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» до призначеної пенсії встановлюються надбавки на утримання непрацездатних членів сім'ї, а саме малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірах, передбачених чинним законодавством. Упродовж трудового стажу, який позивачем розпочато 13.10.1996, він безперервно працював до 15.09.1997, а також з 01.09.1997 по 30.06.2002 навчався у вищому юридичному навчальному закладі - Запорізькому державному університеті на денній формі навчання і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста. З 25.02.2002 по теперішній час ОСОБА_1 працює в органах прокуратури на посаді слідчого. На роботу до органів прокуратури ОСОБА_1 направлений як молодий спеціаліст від вищого навчального закладу - Запорізького державного університету. На час прийняття до органів прокуратури та роботи на прокурорсько-слідчих посадах, враховуючи особливі умови праці, а саме ненормований робочий час, нічні чергування, виїзди на місця скоєння злочинів, необхідність спілкування з кримінальним елементом, відвідування пенітенціарних закладів, підвищений рівень відповідальності тощо та усвідомлюючи складність цієї професії, ОСОБА_1 на законних підставах розраховував отримати відповідні соціальні гарантії пенсійного забезпечення. Таким чином, ОСОБА_1 був впевнений у своїх законних очікуваннях на те, що набуте ним на підставі чинного законодавства право на пенсію за вислугу 20 років та в розмірі 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку та надбавки на утримання непрацездатних членів сім'ї мною буде реалізовано, і це право відповідно до вимог ст.22 Конституції України не буде скасоване, зменшено або звужене. Водночас до Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону №3668-VІ який набрав чинності з 01.10.2011) внесено зміни, які порушили права позивача та збільшили стаж роботи, необхідний для отримання пенсії за вислугу років. Зазначені норми законодавства, виходячи з вимог Конституції України, повинні були бути застосовані для працівників прокуратури, яких прийнято на роботу після набрання чинності вказаних змін. Таким чином, ст.86 Закону України №1697-VІІ збільшено стаж роботи позивача, що дає йому право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі ст.50-1 Закону України №1789-ХІІ від 05.11.1991 «Про прокуратуру» (в редакції від 12.07.2001), з 20 до 24 років, що є звуженням прав ОСОБА_1 в розумінні Конституції України. Крім того, 02.03.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України №213-VІІІ, відповідно до Прикінцевих положень якого скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», чим порушуються його законні права.

Позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідачем, який заперечує проти позовних вимог, подано до суду відзив на адміністративний позов (т.3, а.с.47-58), в якому зазначено, що 21.08.2017 на адресу Об'єднаного управління від ОСОБА_1 надійшла заява, якою він просить «прорахувати» йому загальний стаж роботи на посадах слідчих прокуратури відповідно до вимог ст.50-1 Закону України №1789-ХІІ від 05.11.1991 «Про прокуратуру», обчислити, призначити пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України №1789-ХІІ від 05.11.1991 «Про прокуратуру». На заяву відповідачем надано відповідь щодо відмови в призначенні пенсії за підстав, наведених позивачем. З відмовою позивач не погодився з причин застосування ним нечинних норм законодавства та помилкового тлумачення норм законодавства, яке регламентує питання призначення пенсій даній категорії осіб, а також невірного розуміння та, як наслідок, помилкового застосування норм права, в тому числі і таких, що мають міжнародний характер, і які, на його думку, мають бути застосовані при вирішенні питання призначення вказаного виду пенсії. Так, з набранням 15.07.2015 чинності Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 (зокрема, в частині пенсійного забезпечення), на підставі його пункту 1 розділу XII (Прикінцеві положення) втратив чинність Закон України №1789-ХІІ від 05.11.1991 «Про прокуратуру», окрім, зокрема, частин 3, 4 та 6 статті 50-1. Порядок та механізм призначення пенсії прокурорам визначений ст.86 Закону України №1697-VII від 14.10.2014 «Про прокуратуру» згідно якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Працівникам, які не мають вислуги років, передбаченої частиною першою цієї статті, за наявності необхідного стажу роботи на посадах прокурорів, а також страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", після досягнення чоловіками 57 років, а жінками віку, що на п'ять років менше, ніж пенсійний вік, установлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах, із розрахунку 60 відсотків місячної заробітної плати за відповідну вислугу років, передбачену частиною першою цієї статті. Передбачене цією частиною зниження віку для жінок застосовується також до завершення періоду підвищення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. До досягнення віку, встановленого цією частиною, право на пенсію за віком мають чоловіки ІНФОРМАЦІЯ_2 і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 31 грудня 1957 року; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1958 року по 31 грудня 1958 року; 56 років - які народилися з 1 січня 1959 року по 31 грудня 1959 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1960 року по 31 грудня 1960 року. Згідно Рішення №1-рп/99 від 09.02.1999 Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті. Наведена (в частині умов призначення пенсій прокурорам) стаття 86 Законом України №1697-VII від 14.10.2014 "Про прокуратуру" містить саме таку норму, згідно якої впродовж періоду часу з вересня 2011 року і далі передбачене поступове зростання вислуги років та стажу роботи на прокурорських посадах, та умови призначення пенсій прокурорам, які на час набрання чинності законом не мають необхідного стажу. У своїй заяві до відповідача позивач висловлював прохання щодо "прорахування" певного стажу роботи. Вказане є складовою визначення наявності умов для призначення пенсії та не може розглядатись в контексті вирішення як окреме питання, тобто, наявність необхідного стажу є однією з підстав призначення пенсії і не може бути однією з самостійних позовних вимог, оскільки не є предметом спору. Відповідачем відмовлено не в нарахуванні стажу, а в призначенні пенсії на підставі, вказаній позивачем. На час звернення за призначенням пенсії ОСОБА_1 не мав необхідного стажу для її призначення: працівники прокуратури мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років; (ч.1 ст.86 Закону України №1697-VII від 14.10.2014 "Про прокуратуру"). На час звернення позивач мав вислугу років лише 20 років, 8 місяців та 18 днів, у тому числі: з 13.10.1996 по 31.08.1997 - стрілок УДСО при УМВС - 10 міс. 19 днів; з 01.09.1997 по 30.06.2001 - навчання в Запорізькому державному університеті (юридичний факультет) - 3 роки, 5 місяців 25 днів; з 01.09.2001 по 25.02.2002 - навчання в Запорізькому державному університеті (юридичний факультет) - 5 місяців 25 днів; з 26.02.2002 по 28.08.2017 (на дату звернення) - в.о.старшого слідчого, старший слідчий, слідчий в органах прокуратури - 15 років, 6 місяців 4 дні. Стаж роботи на посадах прокурорів у позивача відсутній, оскільки, згідно ч.6 ст.86 Закону України №1697-VII від 14.10.2014 "Про прокуратуру", до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася. Щодо вимоги виплачувати ОСОБА_1 пенсію в певному відсотковому співвідношенні до чинної заробітної плати прокурорів та здійснювати йому перерахунок у майбутньому, відповідач зазначає, що дане питання на цей час не є предметом спору, оскільки не вирішувалось при зверненні позивача до відповідача за призначенням пенсії, та спірні правовідносини щодо цих питань ще не виникли. Однак, найсуттєвішим є той факт, що, згідно Закону України №213-VІІІ від 02.03.2015 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", …, Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Згідно рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці), - не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VІІІ від 02.03.2015 в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів". В іншій частині вказана норма закону є чинною. Рішення Конституційного Суду України, як вказував позивач, має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів. Інші акти вітчизняного та міжнародного права, наведені позивачем в обґрунтування незаконності дій об'єднаного управління, не підлягають застосуванню або з причини того, що не мають відношення до спірних питань, або прийняті набагато раніше наведених в тексті відзиву нормативно-правових актів.

Відповідач проти позову заперечував.

Дослідивши матеріали справи, суд з'ясував наступне.

21.08.2017 на адресу ОСОБА_2 ОУПФУ від ОСОБА_1 надійшла заява для призначення пенсії за вислугою років у відповідності до ст.50-1 Закону України №1789-ХІІ від 05.11.1991 "Про прокуратуру", якою він просить прорахувати йому загальний стаж роботи на посадах слідчих прокуратури відповідно до вимог ст.50-1 Закону України №1789-ХІІ від 05.11.1991 "Про прокуратуру", обчислити, призначити та виплачувати пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України №1789-ХІІ від 05.11.1991 "Про прокуратуру" (т.1, а.с.27-31).

На вказану заяву позивача ОСОБА_2 ОУПФУ (за вих.№184/1-4 від 11.09.2017) надано відповідь, в якій, серед іншого, зазначено: "… ОСОБА_2 об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області уважно розглянуло Ваше звернення від 28.08.2017р. щодо призначення пенсії за вислугу років працівникам прокуратури. Повідомляємо, що стаття 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991р. (далі - Закон), на яку Ви посилаєтесь в зверненні, втратила чинність на підставі Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014, Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про прокуратуру" щодо удосконалення та особливостей застосування окремих положень" №578 від 02.07.2015, крім частини третьої, четвертої, шостої та одинадцятої цієї статті. Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213, у зв'язку з неприйняттям до 1 червня 2015 року закону щодо призначення спеціальних пенсій на загальних підставах, з 1 червня 2015 року були скасовані норми щодо пенсійного забезпечення, зокрема, працівників прокуратури. На підставі викладеного, призначити Вам пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону на теперішній час немає законних підстав. … В разі незгоди з відповіддю Ви маєте право на оскарження до органів Пенсійного фонду вищого рівня або до суду. …" (т.1, а.с.26).

Судом досліджено Трудову книжку серії АС №070794 ОСОБА_1 (т.1, а.с.34-37).

За матеріалами справи на час звернення до відповідача позивач мав вислугу років лише 20 років, 8 місяців та 18 днів, у тому числі: з 13.10.1996 по 31.08.1997 - стрілок УДСО при УМВС - 10 міс. 19 днів; з 01.09.1997 по 30.06.2001 - навчання в Запорізькому державному університеті (юридичний факультет) - 3 роки, 5 місяців 25 днів; з 01.09.2001 по 25.02.2002 - навчання в Запорізькому державному університеті (юридичний факультет) - 5 місяців 25 днів; з 26.02.2002 по 28.08.2017 (на дату звернення) - в.о.старшого слідчого, старший слідчий, слідчий в органах прокуратури - 15 років, 6 місяців 4 дні.

Вказані відомості підтверджуються, окрім Трудової книжки серії АС №070794 ОСОБА_1, наданими позивачем документами (т.1, а.с.38-42).

При вирішенні спору по суті судом прийнято до уваги, що згідно з ч.1 ст.50-1 Закону України №1789-ХІІ від 05.11.1991 "Про прокуратуру" (яка відповідно до пп.1 п.3 розділу XII Закону України №1697-VII від 14.10.2014 із змінами, внесеними Законом України №578-VIII від 02.07.2015 - втратила чинність на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії) прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

У той же час, відповідно до ч.1 ст.86 Закону України №1697-VII від 14.10.2014 «Про прокуратуру» (яка є чинною на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії) прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Як передбачено ч.6 ст.86 Закону України №1697-VII від 14.10.2014 «Про прокуратуру» (яка є чинною на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії), до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Позивач на час звернення до ОСОБА_2 ОУПФУ мав вислугу років лише 20 років, 8 місяців та 18 днів, якої недостатньо для призначення пенсії.

Згідно з ч.5 ст.86 Закону України №1697-VII від 14.10.2014 "Про прокуратуру" (яка є чинною на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії) працівникам, які не мають вислуги років, передбаченої частиною першою цієї статті, за наявності необхідного стажу роботи на посадах прокурорів, а також страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" , після досягнення чоловіками 57 років, а жінками віку, що на п'ять років менше, ніж пенсійний вік, установлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах, із розрахунку 60 відсотків місячної заробітної плати за відповідну вислугу років, передбачену частиною першою цієї статті. Передбачене цією частиною зниження віку для жінок застосовується також до завершення періоду підвищення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. До досягнення віку, встановленого цією частиною, право на пенсію за віком мають чоловіки ІНФОРМАЦІЯ_2 і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 31 грудня 1957 року; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1958 року по 31 грудня 1958 року; 56 років - які народилися з 1 січня 1959 року по 31 грудня 1959 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1960 року по 31 грудня 1960 року.

На день звернення до ОСОБА_2 ОУПФУ ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 не досяг пенсійного віку, встановленого ч.5 ст.86 Закону України №1697-VII від 14.10.2014 "Про прокуратуру" для призначення пенсії.

Судом досліджені судові рішення судів різних інстанцій додані ОСОБА_1 в обґрунтування власної позиції по справі. Викладені в них аргументи є притаманними конкретно визначеним обставинам справи, є індивідуальними і не можуть бути взяті судом до уваги при вирішенні даного спору.

У п.5 Розділу ІІІ Закону України №213-VIII від 02.03.2015 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (який визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з Рішенням Конституційного Суду №4-рп/2016 від 08.06.2016) зазначено: "У разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", … Положення про помічника-консультанта народного депутата України".

Зворотного позивач суду не довів.

Судом, як аргумент, взято до уваги, що у п.2, п.3 Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 №5-рп/2002 (по Справі №1-15/2002), зокрема, зазначено: "… 2. … зупинення пільг, компенсацій і гарантій, які фінансуються із бюджетів усіх рівнів, насамперед для тих категорій громадян, пенсії, заробітні плати яких (з урахуванням інших джерел доходів) є нижчими від визначених законом чи від прожиткового мінімуму, встановленого законом, порушує вимоги частини четвертої статті 43, частини третьої статті 46 та статті 48 Конституції України. Конституція проголосила Україну соціальною, правовою державою, в якій людина, її життя і здоров'я визнаються найвищою соціальною цінністю, а права людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Тому утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. 3. Конституція України виокремлює й інші категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема гарантій соціального захисту. До них насамперед належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі в органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку. …".

Досліджені обставини справи, надані сторонами докази не свідчать про створення ОСОБА_2 ОУПФУ (якого визначено у позові відповідачем) будь-яких обмежень, звуження прав позивача передбачених ст.86 Закону України №1697-VII від 14.10.2014 "Про прокуратуру", або перешкод в їх реалізації.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 (Справа №1-42/2011) вказав, що: "… Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. … Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. …".

Суд погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві на адміністративний позов позивача.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач обґрунтовано відмовив позивачу у призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України №1789-ХІІ від 05.11.1991 "Про прокуратуру".

Звідси, дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років листом від 11.09.2017 за №184/С-4 не є протиправними.

Оскільки решта позовних вимог ОСОБА_1 пов'язана з призначенням йому пенсії, то правових підстав для їх задоволення немає.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги ОСОБА_1 є не обґрунтованими і не підлягають задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 06.04.2018.

Суддя О.О. Прасов