Справа № 826/13234/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 березня 2018 року № 826/13234/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши в порядку письмово провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромзахист»
доДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 16.02.2016, № від 16.02.2016 та податкової вимоги від 29.06.2016 за № 7786-17
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпромзахист» (надалі - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (надалі - відповідач, ДПІ у Солом'янському р-ні ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 16.02.2016, № від 16.02.2016 та податкової вимоги від 29.06.2016 за № 7786-17.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 27.12.2017, зазначеною ухвалою зобов'язано позивача надати до матеріалів справи копії установчих документів, довідку з органів статистики про знаходження позивача в ЄДРПОУ; довідки про найменування і номери рахунків позивача, відкритих у банківських установах або органах Державного казначейства України та інші докази, що стосуються обставин справи.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судове засідання прибули уповноважені представники сторін. У зв'язку з ненаданням позивачем витребуваних зазначеною ухвалою доказів, судом відкладено розгляд справи на 07.03.2018.

Через канцелярію суду від представника позивача надійшли витребувані документи та докази на підтвердження обставин справи.

В судове засідання 07.03.2018 прибули уповноважені представники сторін.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та вимогу винесено відповідачем безпідставно та незаконно, оскільки позивачем виконано свої податкові обов'язки щодо подання податкових декларацій та сплати відповідно до них узгоджених сум податків. Технічна помилка перерахунку податку на рахунок податкової інспекції іншого району міста не вважається невиконанням обов'язку, до того ж позивачем листом повідомлено відповідача про зазначену обставину.

Представник відповідача проти позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромзахист» заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмовому Відзиві на адміністративний позов, зазначив про те, що посадовими особами проведено камеральну перевірку своєчасності сплати податку на додану вартість, за результатами якої встановлено порушення позивача та винесено податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу, які представник відповідача вважає законними та правомірними, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Представники сторін заявили письмове клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні відповідно до частини третьої ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Судом задоволено клопотання та ухвалено продовжити розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпромзахист» зареєстровано як юридичну особу та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Уповноваженою службовою особою Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві 12 лютого 2016 року проведено камеральну перевірку своєчасності сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромзахист».

За результатами перевірки складено акт від 12 лютого 2016 року № 291/26-58-11-01-09-34431767 (надалі - Акт перевірки). На підставі вказаного Акту перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 16 лютого 2016 року № та № та винесено податкову вимогу від 29.06.2016 № 7786-17 (надалі - оскаржувані ППР від 12.02.2016 та податкова вимога від 29.06.2016).

Вважаючи ППР від 12.02.2016 та податкову вимогу від 29.06.2016 протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду та просив їх скасувати.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, відповідно до норм чинного законодавства, зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 6.1 ст. 6 Податкового Кодексу України (надалі ПК України) встановлено, що податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України (надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, які платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податку зобов'язаний сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (пункт 31.1 ст. 31 ПК України).

Відповідно до ст. 35 ПК України сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Сплата податків і зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим кодексом або законами з питань митної справи.

Порядок сплати податків та зборів встановлюється цим кодексом або законами з питань митної справи для кожного податку окремо.

Статтею 36 ПК України визначено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідно до статті 38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов'язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України).

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Стаття 57 ПК України визначає строки сплати податкового зобов'язання.

Так, відповідно до п. 57.1 зазначеної статті, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснення також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів (п. 87.1 ст. 87 ПК України).

Згідно з п. 87.9 ст. 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

При погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов'язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом (п. 131.2 ст. 131 ПК України).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 05 грудня 2013 року № 765, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним окремим видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

Статтею 126 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

З матеріалів справи судом встановлено, що під час проведення перевірки своєчасності сплати податку на додану вартість, перевіркою виявлено порушення п.57.1 ст. 57 ПК України та встановлено, що протягом граничних строків позивач несвоєчасно сплачував узгоджені суми податкового зобов'язання із вказаного податку та відповідно до п.126.1 ст. 126 ПК України на позивача накладено штрафні санкції.

За результатами вказаної перевірки винесено оскаржувані ППР від 16.02.2016 № , яким зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 24962,50 грн., ППР № зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 68385,40 грн. та винесено податкову вимогу від 29.06.2016 № 7786-17 із зазначенням загального податкового боргу станом на 28.06.2016 на загальну суму 157314,42 грн. ( основний платіж 152071,21 та пеня в розмірі 5243,21 грн.).

Як встановлено судом відповідно до матеріалів справи, позивачем 12.05.2014 за допомогою електронного зв'язку направлено на адресу відповідача податкову декларацію з податку на додану вартість, яку в цей же день було доставлено та прийнято податковим органом. Відповідно до вказаної декларації сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду складала 6 843, 00 грн., що рахується як взаємоузгоджена сума, та відповідно до платіжного доручення № 88 від 13.05.2014, яке міститься в матеріалах справи, позивачем 13.05.2014 сплачено суму в розмірі 6843,00 грн. на рахунок управління державної казначейської служби України у Шевченківському р-ні ГУ ДКСУ у м.Києві із зазначенням призначення платежу та в цей же день операцію було проведено банком.

Податкову декларацію за червень 2014 року направлено позивачем на електронну адресу податкового органу та 03.07.2014 прийнято відповідачем. Відповідно до вказаної декларації сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду, складала 15 357,00 грн. та відповідно до платіжного доручення № 138 від 22.07.2014, яке міститься в матеріалах справи, позивачем 22.07.2014 сплачено суму в розмірі 15 357,00 грн. на рахунок управління державної казначейської служби України у Шевченківському р-ні ГУ ДКСУ у м. Києві із зазначенням призначення платежу та в цей же день операцію було проведено банком.

Податкову декларацію за липень 2014 року направлено позивачем на електронну адресу податкового органу та 11.08.2014 прийнято відповідачем. Відповідно до вказаної декларації сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду, складала 29 086,00 грн. та відповідно до платіжного доручення № 167 від 21.08.2014, яке міститься в матеріалах справи, позивачем 21.08.2014 сплачено суму в розмірі 29 086,00 грн. на рахунок управління державної казначейської служби України у Шевченківському р-ні ГУ ДКСУ у м. Києві із зазначенням призначення платежу та в цей же день операцію було проведено банком.

Податкову декларацію за серпень 2014 року направлено позивачем на електронну адресу податкового органу та 15.09.2014 прийнято відповідачем. Відповідно до вказаної декларації сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду, складала 58 942,00 грн. та відповідно до платіжного доручення № 190 від 23.09.2014, яке міститься в матеріалах справи, позивачем 23.09.2014 сплачено суму в розмірі 58 942,00 грн. на рахунок управління державної казначейської служби України у Шевченківському р-ні ГУ ДКСУ у м. иКиєві із зазначенням призначення платежу та в цей же день операцію було проведено банком.

Податкову декларацію за грудень 2014 року направлено позивачем на електронну адресу податкового органу та 19.01.2015 прийнято відповідачем. Відповідно до вказаної декларації сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду, складала 16 210,00 грн. та відповідно до платіжного доручення № 16 від 27.01.2015, яке міститься в матеріалах справи, позивачем 27.01.2015 сплачено суму в розмірі 16 210,00 грн. на рахунок управління державної казначейської служби України у Шевченківському р-ні ГУ ДКСУ у м. Києві із зазначенням призначення платежу та в цей же день операцію було проведено банком.

Податкову декларацію за січень 2015 року направлено позивачем на електронну адресу податкового органу та 17.02.2015 прийнято відповідачем. Відповідно до вказаної декларації сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду, складала 33 890,00 грн. та відповідно до платіжного доручення № 43 від 25.02.2015, яке міститься в матеріалах справи, позивачем 25.02.2015 сплачено суму в розмірі 33 890,00 грн. на рахунок управління державної казначейської служби України у Шевченківському р-ні ГУ ДКСУ у м. Києві із зазначенням призначення платежу та в цей же день операцію було проведено банком.

Податкову декларацію за лютий 2015 року направлено позивачем на електронну адресу податкового органу та 18.03.2015 прийнято відповідачем. Відповідно до вказаної декларації сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду, складала 43 125,00 грн. та відповідно до платіжного доручення № 68 від 27.03.2015, яке міститься в матеріалах справи, позивачем 27.03.2015 сплачено суму в розмірі 43 125,00грн. на рахунок управління державної казначейської служби України у Шевченківському р-ні ГУ ДКСУ у м. Києві із зазначенням призначення платежу та в цей же день операцію було проведено банком.

Податкову декларацію за березень 2015 року направлено позивачем на електронну адресу податкового органу та 07.04.2015 прийнято відповідачем. Відповідно до вказаної декларації сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду, складала 32 507,00 грн. та відповідно до платіжного доручення № 93 від 23.04.2015, яке міститься в матеріалах справи, позивачем 23.04.2015 сплачено суму в розмірі 32 507,00 грн. на рахунок управління державної казначейської служби України у Шевченківському р-ні ГУ ДКСУ у м. Києві із зазначенням призначення платежу та в цей же день операцію було проведено банком.

Податкову декларацію за квітень 2015 року направлено позивачем на електронну адресу податкового органу та 19.04.2015 прийнято відповідачем. Відповідно до вказаної декларації сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду, складала 35 698,00 грн. та відповідно до платіжного доручення № 112 від 21.05.2015, яке міститься в матеріалах справи, позивачем 21.05.2015 сплачено суму в розмірі 35 698,00 грн. на рахунок управління державної казначейської служби України у Шевченківському р-ні ГУ ДКСУ у м. Києві із зазначенням призначення платежу та в цей же день операцію було проведено банком.

Податкову декларацію за травень 2015 року направлено позивачем на електронну адресу податкового органу та 08.06.2015 прийнято відповідачем. Відповідно до вказаної декларації сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду, складала 38 473,00 грн. та відповідно до платіжного доручення № 132 від 22.06.2015, яке міститься в матеріалах справи, позивачем 22.06.2015 сплачено суму в розмірі 38 473,00 грн. на рахунок управління державної казначейської служби України у Шевченківському р-ні ГУ ДКСУ у м. Києві із зазначенням призначення платежу та 23.06.2015 операцію було проведено банком.

Податкову декларацію за серпень 2015 року направлено позивачем на електронну адресу податкового органу та 18.09.2015 прийнято відповідачем. Відповідно до вказаної декларації сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду, складала 147 973,00 грн. та відповідно до платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи: № 200 від 04.09.2015 сплачено суму в розмірі 25 626,21 грн.; № 205 від 09.09.2015 сплачено суму в розмірі 41 852,64 грн.; № 220 від 24.09.2015 сплачено суму 80 000,00 грн.; № 221 від 25.09.2015 сплачено суму 102 574,32 грн. на рахунок Казначейства України із зазначенням призначення платежу та в цей же день операцію було проведено банком.

Податкову декларацію за жовтень 2015 року направлено позивачем на електронну адресу податкового органу та 16.11.2015 прийнято відповідачем. Відповідно до вказаної декларації сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду, складала 76 390,00 грн. та відповідно до платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи: № 240 від 03.11.2015 сплачено суму в розмірі 70 699,00 грн., № 259 від 16.11.2015 сплачено суму в розмірі 2 429,61 грн.; № 262 від 18.11.2015 сплачено суму в розмірі 26 500,71 грн. на рахунок Казначейства України, зазначені суми проведені банком.

Відповідно до наявних доказів в матеріалах справи, суд зазначає, що позивачем не порушено граничного терміну подання податкових декларацій, адже зважаючи на вказане ТОВ «Укрпромзахист» надав достатні та допустимі докази того, що ним сумлінно та вчасно подавались декларації у встановлений законодавством термін та вчасно сплачувались узгоджені суми податкових декларацій.

Відповідно до статті 203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Зважаючи на вказане, позивачем не було порушено ані строку подання декларацій ані строку сплати, який встановлено Податковим кодексом України.

Окрім цього, відповідно до матеріалів справи, судом встановлено, що позивачем сплачено податки за квітень 2014, червень 2014, липень 2014, серпень 2014, грудень 2014, січень 2015, лютий 2015, березень 2015, квітень 2015, травень 2015 на рахунок УДКС в Шевченківському районі ГУ ДКСУ у місті Києві, на обліку якої позивач, відповідно до пояснень, які містяться в матеріалах справи, перебував по 2014 рік.

Відповідно до судової практики, слід зазначити, що Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 08 серпня 2013 року у справі № К/9991/38036/12 роз'яснено, що невірне зазначення платником податку номера рахунку бюджету чи інших реквізитів не призводить до ненадходження відповідної суми податку до бюджету у визначений законом строк.

Також варто зазначити, що в платіжних дорученнях № 240 від 03.11.2015, № 259 від 16.11.2015 та № 262 від 18.11.2015 в розділі призначення платежу, позивачем не вказано період, за який сплачувались грошові кошти, але вказано, що це розрахунок по ПДВ позивача та відповідно до дат внесення грошових коштів суд дійшов висновку, що це ПДВ за жовтень 2015.

Згідно з Постановою Верховного Суду України від 16 червня 2015 року по справі №21-377а15, в якій зазначено, що Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений п.57.1 ст.57 ПК, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених п.126.1 ст.126 ПК.

Крім того, на думку колегії суддів, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у строк, передбачений п.57.1 ст.57 ПК, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов'язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений вказаною нормою ПК строк, а відтак і для застосування на підставі п.126.1 ст.126 ПК штрафних (фінансових) санкцій.

За результатами камеральної перевірки при встановленні порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному ст. 42 ПКУ (п. 86.2 ст. 86 ПКУ).

Відповідно до п. 86.8. ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Слід зазначити, що відповідачем не надано суду доказів з заначенням дати вручення позивачу Акта перевірки, зважаючи на вказане, суд вважає протиправним прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 16.02.2016 та такими, що винесені з порушенням встановленого ПК України строку.

Також слід зазначити, що в оскаржуваних рішеннях та вимозі не вказано за який період контролюючим органом встановлено порушення та накладено штраф.

В ППР № вказано, що «на підставі ст. 126 глави 11 розділу II ПК України за затримку на 00000 календарних днів…», а в Податковій вимозі № 7786-17 зазначено, що сума податкового боргу станом на 28.06.2016, хоча також не вказано за який період конкретно у позивача наявний борг.

Також позивачем надано до матеріалів справи докази, що підтверджують сплату за січень-жовтень 2016, але вказані докази судом не досліджувались, адже Актом перевірки вони не перевірялись щодо своєчасності сплати по них ПДВ.

Зважаючи на зазначене, проаналізувавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про протиправне винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та прийняття оскаржуваної податкової вимоги, які не відповідають фактичним обставинам, що встановлені судом під час розгляду справи, а тому вважаються незаконними, нечинними та такими, що підлягають скасуванню відповідно до зазначених вище обставин.

Судом встановлено, що позивач вчасно сплачував податок на додану вартість, а відповідачем, в свою чергу, не надано жодних достатніх доказів, які б свідчили про правомірність встановлених ознак протиправної діяльності позивача та правильність винесених рішень податковим органом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частини першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до частини першої ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням частини першої ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України та зважаючи на наявність в матеріалах справи платіжних доручень № 365 від 31.10.2017 на суму 2 159, 93 грн. та № 290 від 03.10.2017 на суму 1 600,00 грн., суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 759,93 грн. з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79,139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромзахист» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16 лютого 2016 року № .

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16 лютого 2016 року № ;

4. Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 29 червня 2016 року № 7786-17;

5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромзахист» () понесені ним витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві у розмірі 3 759 (три тисячі сімсот п'ятдесят дев'ять гривень) 93 коп.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпромзахист», 03151, м. Київ, вул. Волинська, 53,

Відповідач: Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, 03151, м. Київ, вул. Смілянська, 6,

Суддя Л.О. Маруліна