Справа № 813/1451/16
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/1451/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судових засідань ОСОБА_1

з участю представників:

від позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

від відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) «Захист-Пром» до Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у Личаківському районі Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

ТзОВ «Захист-Пром» звернулось в суд з позовом до ДПІ у Личаківському районі Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.01.2016 року за №0000001/22-01.

Підставами позовних вимог є те, що на вимогу контролюючого органу ТзОВ «Захист-Пром» було надано акти здачі-приймання робіт, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення. Всі роботи, які товариство проводило з відповідних будівельних матеріалів по ремонту обєктів, виконані в повному обсязі, претензій до робіт у замовників не має. Окрім того, зазначає позивач, доставку матеріалів безпосередньо на обєкти проводилось працівниками власними автомобілями по домовленості з постачальниками матеріалів. Постачальник поставляв матеріали на місце перевантаження по домовленості. При підписанні договорів між позивачем та його контрагентами ПП «Проект-Інвест» і ТзОВ «Агросмарт-70» були надані установчі документи, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, реквізити із зазначенням номеру рахунку, код ЄДРПОУ, юридичні адреси підприємств, прізвища директорів, тощо. Таким чином, позивач правильно визначив та відніс до податкового кредиту суми податку на додану вартість за результатами здійснення господарських операцій з вищенаведеними контрагентами.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з викладених міркувань, просять позов задовольнити.

Відповідач у письмових запереченнях зазначає, що перевіркою встановлено, що у ПП «Проект-Інвест» і ТзОВ «Агросмарт-70» відсутні будь-які акти (основні фонди орендовані або власні складські приміщення, транспортні засоби, інструменти), наявність яких може забезпечити виконання своїх зобовязань по поставці товарів та виконанні будівельно-ремонтних робіт. Також, у згаданих контрагентів позивача відсутні кваліфіковані працівники, які б могли виконувати різні види будівельно-монтажних робіт. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових та машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми) дату і місце складення, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб відповідальних за здійснення господарських операцій і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, а тому податковий кредит та витрати сформовані за результати таких господарських операцій є безпідставними.

Представник відповідача дав аналогічні пояснення, просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів встановлено наступні обставини.

За результатами позапланової виїзної документальної перевірки ПП «Захист Пром» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаєморозрахунках із ПП «Проект-інвест», ТзОВ «ККМ-Схід», ТзОВ «Проект-інвест1», ТзОВ «Проект-інвест2», ТзОВ «Натура Ексім», ПП «Ромо», ПП «Ігор та Фабіо», ТзОВ «Інтеграл менеджмент», ТзОВ «Агрологістик», ТзОВ «Сантехніка та механізація», ТзОВ «Агросмарт-70», ТзОВ «ОСОБА_5 Інвест-79», ТзОВ «Октавія-ЛТД», ТзОВ «Неаполітана-16», ТзОВ «Немо Етієне», ПП «Джанго Будсервіс», ПП «Львівавторем», ТзОВ «БК Інстал Плюс», ТзОВ «Відпочинок в Карпатах», ТзОВ «Асфалті ОСОБА_6Н.», ТзОВ «Будівельне управління Карпатспецбуд», ПП «Метінвест-80», ТзОВ «Каскад Карпати-44» за період з 01.01.2014 року по 31.10.2015 року, ДПІ у Личаківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області складено акт від 23.12.2015 року за №424/22-04/13795892.

В акті перевірки зазначено, що позивачем в порушення п.185.1 ст.185, п.186.1 ст.186, п.198.1, п.198.3, ст.198, п.201.10 ст.201 ПК України завищено податковий кредит по податку на додану вартість на суму 224590 грн. 00 коп.

Як наслідок контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.01.2016 року за № №0000001/22-01, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 280738 грн. 00 коп., в тому числі за основним платежем 224590 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 56148 грн. 00 коп.

За результатами процедур адміністративного оскарження вищенаведене податкове повідомлення-рішення було залишено без змін.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Висновки контролюючого органу з приводу завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 224590 грн. 00 коп. ґрунтуються на аналізі реальності господарських операцій між ТзОВ «Захист-Пром» та його контрагентами - ПП «Проект-Інвест» і ТзОВ «Агросмарт-70». Так, в акті перевірки зазначається, що у даних субєктів господарської діяльності відсутні будь-які акти (основні фонди орендовані або власні складські приміщення, транспортні засоби, інструменти), наявність яких може забезпечити виконання своїх зобовязань по поставці товарів та виконанні будівельно-ремонтних робіт. Також, відсутні кваліфіковані працівники, які б могли виконувати різні види будівельно-монтажних робіт.

Як передбачено п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 цієї ж статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту, у відповідності до вимог абзац.1 п.198.6 ст.198 ПК України, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 185.1 статті 185 цього ж Кодексу передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з, зокрема, постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV, з наступними змінами та доповненнями визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було,

відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З врахуванням даної позиції судом досліджуються обставини правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарських операціях, які стосуються спірних правовідносин.

Між ТзОВ «Захист-пром» (замовник) і ПП «Проект Інвест» (підрядник) 04.08.2014 року, 05.08.2016 року, 10.10.2014 року були укладені договори за №4/08, за №5/08 та за №2/10 відповідно до умов яких замовник доручає, а підрядник виконує ремонтно-будівельні роботи.

Між ТзОВ «Захист-пром» (покупець) і ПП «Проект Інвест» (постачальник) 18.06.2014 року було укладено договір купівлі-продажу за №18 відповідно до умов якого постачальник зобовязується поставити товар, а покупець прийняти і оплатити їх в кількості, асортименті та цінах, згідно видаткових накладних, де вказуються умови розрахунку за товари.

Між ТзОВ «Захист-пром» (замовник) і ТзОВ «Агросмарт-70» (підрядник) 05.01.2015 та 14.07.2015 року були укладені договори за №5/0 та за №14/07 відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник виконує ремонтно-будівельні роботи.

На підтвердження виконання вищенаведених договорів позивачем надано податкові накладні, платіжні доручення, виписки з банківського рахунку, видаткові накладні, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), довідки про вартість виконаних робіт.

Як вбачається з пояснень представника позивача доставку матеріалів безпосередньо на обєкти проводилось працівниками власними автомобілями по домовленості з постачальниками матеріалів, що виключає можливість представлення до перевірки товарно-транспортних накладних на товар.

В свою чергу, висновки контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій між позивачем та зазначеними контрагентами ґрунтуються на інформації, викладеній в ухвалі слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова Теслюка Д.Ю. за участю слідчого з ОВС першого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_7 від 06.11.2015 року та податковій інформації ДПІ у Личаківському районі м.Львова від 20.10.2015 року за №347/1/13-06-22-08/39355230.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згаданий у вищенаведеній ухвалі суду вирок Сихівського районного суду м.Львова від 09.07.2015 року, яким засновника та директора ТзОВ «Джанго-будсервіс» ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.27 ч.1 ст.205 КК України, та вирок Сихівського районного суду м.Львова від 20.08.2015 року, яким засновника та директора ТзОВ «Інтеграллогістик», ТзОВ «ОСОБА_5 Інвест-79» та ТзОВ «Октавія-ЛТД» ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.27 ч.1 ст.205 КК України, жодними чином не можуть свідчити про нереальність досліджуваних господарських операцій, оскільки діяльність контрагентів, як і самі контрагенти позивача не досліджувалась та не відображались у згаданих судових рішеннях.

В той же час, в матеріалах справи наявний вирок Сихівського районного суду м.Львова від 29.06.2016 року, яким засновника та директора ТзОВ «Агросмарт-70» визнано винуватим по ч.2, 3 ст.27 ч.2 ст.205 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.205 КК України, фіктивне підприємництво, тобто створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Суд бере до уваги те, що за змістом наведеної норми, злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво, не обмежується операціями з окремими субєктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємства (в даному випадку ТзОВ «Агросмарт-70» виключно з метою здійснення злочинної діяльності.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем безпідставно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість на суму 89664 грн. 88 коп. за результатами господарських операцій з ТзОВ «Агросмарт-70», оскільки такі операції є фіктивними та не тягнуть за собою жодних юридичних наслідків.

Що стосується взаємовідносин ТзОВ «Захист-пром» з ПП «Проект Інвест», то суд не вбачає підстав брати до уваги вказану в акті перевірки інформацію в підтвердження нереальності господарських операцій між вказаними контрагентами, оскільки така містить лише загальну оцінку господарської діяльності контрагента позивача, без оцінки їх спільної діяльності, зокрема, щодо реальності здійснення досліджуваних господарських операцій.

ОСОБА_2 того, у відповідності до положень абзацу 5 п.86.7 ст.86 ПК України, контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

Більше того, посилання контролюючого органу на відсутність документів (довіреностей, сертифікатів якості, пакувальних ярликів, специфікацій, тощо) не береться судом до уваги, оскільки обовязковість складення таких не передбачена чинним законодавством.

Таким чином, суд не може покласти в основу судового рішення документи та обґрунтування контролюючого органу обставин нереальності господарських операцій, в силу наведених мотивів.

Також, в матеріалах справи наявний вирок Сихівського районного суду м.Львова від 25.03.2016 року, яким керівника ПП «Проект Інвест» ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.27 ч.1 ст.205 КК України.

Однак, даний доказ не може вважатись належним у підтвердження нездійснення господарських операцій, оскільки згадана особа здійснила реєстрацію контрагента позивача ПП «Проект Інвест» у грудні 2014 року (зазначено у вироку суду), до вчинення згаданої господарської діяльності позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що прямими доказами, в підтвердження реальності здійснення вищенаведених господарських операцій є надані позивачем первинні бухгалтерські документи, які не містять недоліків, а не докази, на які посилається контролюючий орган в акті перевірки.

ОСОБА_2 того, не можна залишити поза увагою і те, що як передбачено п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В матеріалах справи наявні копії податкових накладних, які не мають недоліків.

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Також, матеріалами справи спростовується посилання відповідача на дефекти податкової правосубєктності контрагента як на обставину, що вказує на нереальність згаданих господарських операцій з врахуванням наступного.

В матеріалах справи наявні виписка та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань та витяг з офіційного веб-сайту ДФС України з яких вбачається, що на час вчинення досліджуваних господарських операцій контрагент позивача, ПП «Проект Інвест», був зареєстрований у встановленому законом порядку та являвся платником податку на додану вартість.

Наявність зазначених документів у позивача підтверджує його добросовісність та обачність, оскільки ним була зібрана оприлюднена інформація, яка б вказувала на добросовісність його контрагента.

У цьому контексті не можна залишити поза увагою і обставини за наявності яких рішення субєкта владних управлінських функцій вважається правомірним - таке має бути прийнято пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (п.8 ч.2 ст.2 КАС України).

При цьому, поняття справедливого балансу розкрито у рішенні Європейського Суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03).

Так, Європейський Суд з прав людини, вважає, що порушенням справедливого балансу, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності, буде коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, повязаних зі сплатою податку на додану вартість, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподаткованої податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобовязання за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази в підтвердження наведених обставин справедливого втручання контролюючого органу у право власності позивача, а тому рішення не відповідає наведеному критерію.

За таких обставин, суд вважає, що контролюючим органом не доведено протиправності формування позивачем податкового кредиту за результатами господарських операцій з ПП «Проект Інвест» на загальну суму 134924 грн. 65 коп., а тому висновки про його завищення є необґрунтованими та протиправними.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення в частині збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 134925 грн. 00 коп. та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 33732 грн. 00 коп., а тому адміністративний позов в цій частині підлягає задоволенню. В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі належить присудити на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати, прийняте Державною податковою інспекцією у Личаківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області, податкове повідомлення-рішення від 05.01.2016 року за №0000001/22-01 в частині збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 134925 грн. 00 коп. та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 33732 грн. 00 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Личаківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул..Стрийська, 35 () на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Захист-Пром» (), що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Зелена, 143 Б, 2529 (дві тисячі пятсот двадцять девять) грн. 86 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 20 квітня 2018 року

Суддя Мартинюк В.Я.