Справа № 826/26450/15
Суддя: Кузьмишина О.М.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

Суддів: Глущенко Я.Б.

Пилипенко О.Є.,

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов'язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України про:

визнання протиправним та скасування наказу МВС України від 06.11.2015 року №2365 о/с у частині звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ України відповідно до підпункту «г» пункту 64 (через скорочення штатів) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ»;

зобов'язання МВС України поновити позивача на службі в органах внутрішніх справ України та працевлаштувати на посаді, не нижче займаній;

стягнення з МВС України середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

зобов'язання МВС України надати відпустку по догляду за дитиною з дня набрання чинності рішенням суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №2365 о/с дск «По особовому складу Департаменту оперативно-технічних заходів» у частині звільнення ОСОБА_3 з посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 1-го відділу 3-го управління, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, звільнено з 06.11.2015 року в запас Збройних Сил. Поновлено ОСОБА_3 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Міністерства внутрішніх справ України з 06 листопада 2015 року. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Міністерства внутрішніх справ України з 06 листопада 2015 року - виконати негайно.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом МВС України від 06.11.2015 року №2365 о/с дск «По особовому складу Департаменту оперативно-технічних заходів» згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України "Про Національну поліцію» та відповідно до підпункту «г» (через скорочення штатів) пункту 64 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» майора міліції ОСОБА_3, старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 1-го відділу 3-го управління, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, звільнено з 06.11.2015 року в запас Збройних Сил.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зверталась до МВС України з заявою від 07.11.2015 року, де зазначала про незаконність її звільнення, оскільки вона виховує дитину до трьох років.

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів виходить з наступного.

Перш за все, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що місячний строк звернення до суду, який було встановлено частиною третьою статті 99 КАС України (у редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби), позивачем не пропущений. Про порушене право позивач могла дізнатись з часу видання оскаржуваного наказу від 06.11.2015 року №2365 о/с дск, до суду адміністративний позов подано 28.11.2015 року, що підтверджується відбитком поштового штемпелю на конверті, в якому надійшов адміністративній позов.

За приписами норм розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (набрав чинності 07.11.2015): працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (пункт 10); перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону (пункт 11).

Підпунктом «г» пункту 64 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Саме ці правові норми і стали підставою для оскаржуваного позивачем наказу, який спричинив звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про відпустки» від 15.12.1996 №504/96-ВР встановлено види відпусток, серед яких, зокрема: додаткові відпустки у зв'язку з навчанням; творча відпустка; відпустка для підготовки та участі в змаганнях; відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв'язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Право на отримання таких відпусток окремо регламентується, передбачає наявність певних гарантій як цим Законом так і КЗпП України й іншими правовими актами.

Частиною третьою статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років <...> з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

В матеріалах справи наявна копія свідоцтво від 04.03.2015 року Серія НОМЕР_1 про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року дитини, матір'ю якої вказано ОСОБА_3 (актовий запис від 09.12.2104 №3951).

Тобто, позивач відноситься до матерів, які мають дітей віком до трьох років і на яких поширюються згадані норми КЗпП України.

Наведена обставина не заперечувалась відповідачем. Крім того, в оскаржуваному наказі від 06.11.2015 року №2365 о/с дск зазначається про звільнення позивача, яка перебула у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Суд першої інстанції вірно вказав, що в даному випадку застосуванню підлягає саме положення статті 184 КЗпП України. Не зважаючи на наявність у пункті 11 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію» можливості звільнення зі служби в органах внутрішніх справ осіб, які перебували у відпустці, звільнення повинно відбуватись з дотриманням гарантій, передбачених частиною третьою статті 184 КЗпП України.

Оскільки позивача звільнено з МВС України, яке не ліквідовано, відповідач помилково дійшов висновку про незастосовність статті 184 КЗпП України, яка зобов'язувала МВС України не допустити звільнення позивача як матері, яка доглядала за дитиною, якій не виповнилося три роки.

Крім того, позивачу жодних посад запропоновано не було, доказів відсутності можливості працевлаштування не надано.

Щодо посилань апелянта на ліквідацію особи публічного права та неможливості подальшого використання на службі, як підстави звільнення позивача, слід зазначити, що в даному випадку відповідні функції Департаменту оперативно-технічних заходів перейшли до новостворених органів Національної поліції України, що також вбачається зі змісту заперечень відповідача, відповідно немає підстав стверджувати про відсутність правонаступника.

Обставина щодо передання функцій Департаменту оперативно-технічних заходів МВС України до органів поліції сторонами не заперечувалось. Наведене також підтверджується інформацією з офіційної інтернет-сторінки Національної поліції України. А тому, відсутні підстави стверджувати про повну ліквідацію органу публічного права - Департаменту оперативно-технічних заходів, що і вказав суд першої інстанції.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування наказу МВС України від 06.11.2015 року №2365 о/с щодо звільнення позивача з посади та поновлення позивача на посаді, з якої її було звільнено, з 06.11.2015 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 24 січня 2018 року та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Я.Б.Глущенко

О.Є.Пилипенко

Повний текст постанови виготовлено 19 квітня 2018 року.