Справа № 826/6508/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

16 квітня 2018 року 14:15 № 826/6508/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., за участю секретаря судових засідань Огнивого Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомприватного акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061"
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.03.2017 №, №, №,
за участю:

представника позивача - Єфімова С.А.

представника відповідача - Шпінь В.І.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 16 квітня 2018 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Київське автотранспортне підприємство 13061" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, у якому просить суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві від 03.03.2017 №, яким публічному акціонерному товариству "Київське автотранспортне підприємство 13061" (код за ) зменшено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток в розмірі 12 847 936,00 грн.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 03.03.2017 № про визначення публічному акціонерному товариству "Київське автотранспортне підприємство 13061" (код за ) суми грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" на загальну суму 479 166,25 грн., у тому числі, 383 333, 00 грн. за податковими зобов'язаннями та 95 833,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 03.03.2017 № про визначення публічному акціонерному товариству "Київське автотранспортне підприємство 13061" (код за ) суми грошового зобов'язання за платежем "земельний податок" на загальну суму 970 083, 55 грн., у тому числі 776 066, 84 грн. за податковими зобов'язаннями та 194 016, 17 грн. за штрафними санкціями.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві протиправно, на підставі хибних висновків акта перевірки від 07.02.2017 №34/26-15-14-02-01/05440979, прийняло податкові повідомлення-рішення 03.03.2017 №, №, №. Так, позивач вказує, що оскільки він не є власником земельної ділянки, за яку контролюючим органом було нараховано податкове зобов'язання, то він не повинен сплачувати таке зобов'язання, а відповідач при винесенні податкового повідомлення-рішення від 03.03.2017 № діяв з перевищенням повноважень. Крім того, позивач вказав, що у нього відсутня заборгованість перед товариством з обмеженою відповідальністю "Кушугум-Оіл", оскільки позивачем був виписаний вексель від 11.01.2016 №2145329 серії АА номіналом 2 300 000, 00 грн., а тому твердження відповідача щодо віднесення вказаної суми, як безнадійної заборгованості до доходу позивача, що підлягає оподаткуванню - є безпідставним. Також позивач зазначив, що при проведенні перевірки, контролюючому органу було надано всю первинну документацію.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акта перевірки від 07.02.2017 №34/26-15-14-02-01/05440979 та відповідно, податкових повідомлень-рішень від 03.03.2017 №, №, №, а також зазначив, що під час перевірки, на рахунках бухгалтерського обліку №51 були відсутні операції з векселями та залишки вексельної заборгованості, крім того, в журналі обліку виданих векселів, наданого в ході розгляду заперечень, зазначено ім'я особи, яка на дату складання векселя не працювала в приватному акціонерному товаристві "Київське автотранспортне підприємство 13061". Крім того, відповідач вказав на те, що позивачем було внесено до звітів про фінансові результати, витрати, які не підтвердженні відповідними первинними документами щодо фактичного виконання послуг за договором підряду у відповідний період. Крім того, приватним акціонерним товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061"при нарахуванні земельного податку було застосовано ставку 1% замість 3%, не встановлено коефіцієнт індексації та занижено податкові зобов'язання із земельного податку за січень-вересень 2016 року.

Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку приватного акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.20116.

Перевіркою встановлено наступні порушення приватним акціонерним товариством "Київське автотранспортне підприємство 13061":

- пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 139.2.1 пункту 139.2 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток, який підлягає сплаті до бюджету в сумі 17 259 466, 00 грн. та завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування за 9 місяців 2016 року на суму 21 680 697, 00 грн.;

- пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.2 статті 200 Податкового Кодексу України, в результаті чого було встановлено заниження суми податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на суму 383 333, 00 грн..

- підпункту 269.1.2 пункту 269.1 статті 269, пункту 289.2 статті 289 Податкового кодексу України, підпункту 5.6 пункту 5. Положення "Про плату за землю в м.Києві" додатку 3 рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923. Донарахована сума земельного податку становить 776 066, 84 грн..

За наслідками перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 07.02.2017 №34/26-15-14-02-01/05440979 (далі - Акт перевірки) та прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

від 03.03.2017 №, яким позивачеві зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 3 квартал 2016 року в сумі 12 847 936, 00 грн.;

від 03.03.2017 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів, робіт, послуг" в сумі 479 166, 25 грн.;

від 03.03.2017 №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "земельний податок з юридичних осіб" в сумі 970 083, 55 грн..

Не погоджуючись з вище зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою про їх перегляд.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 28.04.2017 №3273/6/99-99-11-01-01-25 податкові повідомлення-рішення від 03.03.2017 №, №, № залишено без змін, а скаргу приватного акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061" - без задоволення.

Приватне акціонерне товариство "Київське автотранспортне підприємство 13061", не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями, звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Приписами пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Об'єктом оподаткування згідно з нормами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Згідно з підпунктом 139.2.1. пункту 139.2 статті 139 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму витрат від списання дебіторської заборгованості, яка не відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, понад суму резерву сумнівних боргів.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як вбачається з акта перевірки Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 07.02.2017 №34/26-15-14-02-01/05440979 та письмових заперечень відповідача, висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на те, що позивачем не було відкориговано податковий кредит на суму податку на додану вартість, вартості поставки дизельного палива, отриманого від товариства з обмеженою відповідальністю "Кушугум-Оіл", частина якої, в сумі 2 300 000, 00 грн. залишилась несплаченою на момент припинення реєстрації постачальника. Також, позивачем було віднесено до складу собівартості реалізованої продукції, витрати, не підтвердженні первинними документами щодо фактичного виконання послуг у звітному періоді. Крім того позивачем при нарахуванні земельного податку було застосовано ставку 1%, замість 3% в результаті чого занижено податкові зобов'язанням з земельного податку.

Матеріали справи свідчать, між приватним акціонерним товариством "Київське автотранспортне підприємство 13061" (виконавець, генпідрядник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Автологістика" (замовник) було укладено договір від 04.01.2008 №04/1-08, за умовами якого, замовник доручає, а генпідрядник забезпечує відповідно до умов даного договору виконання будівельних робіт по влаштуванню площадки під стоянку легкових автомобілів в розмірі 40 000 м2 в с. Пилиповичи, Бородянського р-ну, Київської обл., згідно проектно-кошторисної документації.

За посиланням позивача, з метою виконання своїх зобов'язань відповідно до договору від 04.01.2008 №04/1-08, приватне акціонерне товариство "Київське автотранспортне підприємство 13061" (замовник) на умовах субпідряду залучило до виконання робіт товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна інвестиційно-технічна компанія" (виконавець), з яким було укладено договір від 19.08.2008 №18/08-01, за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується відповідно до умов даного договору виконати будівельно-монтажні роботи щодо будівництва виробничої бази товариства з обмеженою відповідальністю "Автологістика" за адресою: Київська обл., Бородянський р-н, с. Пилиповичи, вул. Привокзальна, згідно проектно-кошторисної документації та локального кошторису.

Як вбачається з матеріалів справи, до складу витрат позивача у перевіряємому періоді (2015-2016), включені витрати по виконанню субпідрядних робіт, які, згідно з наявними в матеріалах справи копіями актів приймання виконаних підрядних робіт, були виконані в 2008 році.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції на час виконання підрядних робіт - 2008 рік) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень,

установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті (підпункт 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств").

Як вказано в позовній заяві, по частині робіт суми актів були зафіксовані у незавершеному будівництві, оскільки роботи не були передані замовнику, проте поступово сторони дійшли згоди щодо обсягів та цін, та підписали акти виконаних робіт.

Підпунктом 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" визначено, що датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку;

або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Крім того, положеннями Податкового кодексу України (в редакції на час проведення перевірки позивача) також визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з наявними в матеріалах справи копіями актів приймання виконаних підрядних робіт, будівельні роботи були виконані в 2008 році, крім того об'єкт незавершеного будівництва у 2008 році не відображається у фінансовій звітності приватного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061», що вбачається з Акту перевірки контролюючого органу. Таким чином, позивач з урахуванням положень статті 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" мав сформувати відповідні витрати у 2008 році, чого ним зроблено не було.

Що стосується відносин позивача з товариством з обмеженою відповідальністю "Гепард", яке в подальшому змінило назву на товариство з обмеженою відповідальністю "Кушугум-Оіл", то з матеріалів справи вбачається, що між позивачем (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Гепард" (продавець) було укладено договір від 02.12.2013 №02569К на передачу у власність покупця смарт-карток та нафтопродуктів.

За умовами договору продавець зобов'язався відпускати через мережі АЗС, визначених

у додатку №1 до договору, нафтопродукти (ДП, ДП-Євро, неетильовані бензини A-9S Super. А- 98, А-95, А-95 Ргеmium, А-92, газ-пропан (Товар)) належної якості, в кількості та за цінам, визначеними у видаткових накладних, надавати послуги (мийка, шино монтаж), визначені в актах виконаних робіт, а покупець зобов'язався прийняти Товар та/або послуги і оплатити їх вартість.

У пункті 7.1 до договору зазначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцю вартість поставленого товару протягом 30 календарних днів з дати отримання від продавця рахунку-фактури, видаткової накладної, звіту "Обіг по клієнту", сформованих за кожну окрему частину звітного місяця. Оплата здійснюється в національній валюті України, шляхом сплати на поточний рахунок продавця.

За висновками контролюючого органу, залишок несплаченої суми перед товариством з обмеженою відповідальністю "Кушугум-Оіл" внаслідок здійснення поставки дизельного палива складає 2 300 000, 00 грн.

Оскільки товариство з обмеженою відповідальністю "Кушугум-Оіл" визнано банкрутом, а кредитну заборгованість за посиланням відповідача погашено не було, контролюючий орган визначив суму в розмірі 2 300 000, 00 грн. як безнадійну заборгованість, а тому позивачем в порушення пункту 198.3 статті 198, статті 200 Податкового кодексу України занижено об'єкт оподаткування та безпідставно завищено податковий кредит у розмірі 383333, 33 грн. за травень 2016 року.

Відповідно до абзацу «з» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією є безнадійною заборгованістю.

Позивач в свою чергу, зазначив, що ним було виписано вексель №2145329 Серії АА номіналом 2 300 000, 00 грн., який було передано на підпис товариству з обмеженою відповідальністю "Кушугум-Оіл", та враховуючи що внаслідок видачі векселя грошове зобов'язання приватного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» перед контрагентом в сумі 2 300 000, 00 грн. припинилося, будь-які зміни у діяльності товариства з обмеженою відповідальністю "Кушугум-Оіл" не могли вплинути на статус цього грошового зобов'язання для цілей оподаткування.

Проте суд, звертає увагу, що позивачем вексель чи його копію до суду не надано, при проведенні перевірки векселя також надано не було, але, позивач вказував на його наявність вже при розгляді заперечень органом Державної фіскальної служби України.

Крім того, як вбачається з копій договорів, наданих при проведенні перевірки та при розгляді заперечень позивача контролюючим органом, в договорі, який було надано при проведенні перевірки, на відміну від договору, що було надано при розгляді заперечень -відсутній пункт 7.6 щодо можливості погашення грошового зобов'язання шляхом передачі векселя на суму грошового зобов'язання.

Також відповідачем було наголошено, що вексель номіналом 2 300 000, 00 грн. було підписано особою, яка не працювала на приватному акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061».

Позивачем, в свою чергу доводів відповідача не спростовано, вексель для огляду в судовому засіданні не надано.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що твердження позивача щодо погашення зобов'язання перед товариством з обмеженою відповідальністю "Кушугум-Оіл" шляхом підписання векселя номіналом 2 300 000, 00 грн., не підтверджено матеріалами справи.

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 03.03.2017 №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "земельний податок з юридичних осіб" в сумі 970 083, 55 грн., суд зазначає наступне.

У підпункті 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України закріплено, що земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Стаття 270 Податкового кодексу України закріплює, що об'єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно підпунктів 271.1.1 та 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є, зокрема, нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом. Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Статтею 274 Податкового кодексу України встановлено ставку земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місцезнаходження).

Так, пунктом 274.1 вказаної вище статті визначено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Пунктом 5.6 рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5692» встановлено ставки земельного податку на 2016 рік, а саме: плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктами 5.3 - 5.5 цього Положення.

У судовому засіданні представник позивача підтвердив, що земельною ділянкою з приводу якої збільшено суму грошового зобов'язання, приватне акціонерне товариство "Київське автотранспортне підприємство 13061" користується, декларації з плати за землю подавались, тобто право користування земельною ділянкою позивачем фактично не заперечувалось, проте при обрахуванні земельного податку безпідставно застосовано нижчу ставку земельного податку, ніж визначену Податковим кодексом України та рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923.

Таким чином, з огляду на те, що факт користування земельною ділянкою позивачем не заперечується, проте ставку податку обраховано з порушенням норм податкового законодавства, суд погоджується з висновками контролюючого органу та приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.03.2017 № також не підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене, беручи до уваги усні та письмові пояснення сторін по справі, докази, наявні в матеріалах справи, суд погоджується з висновками контролюючого органу щодо порушення приватним акціонерним товариством "Київське автотранспортне підприємство 13061" приписів Податкового кодексу України та приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення від 03.03.2017 №, №, № є обгрутованими та винесеними відповідачем правомірно, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення складено 19.04.2018.