Справа № 805/4679/17-а
Суддя: Буряк І. В.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 р. Справа№805/4679/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття рішення 14:00

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Буряк І.В., при секретарі судового засідання Соколовій С.О.

позивача не зявивися

представника позивача не зявився

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву фізичної особи підприємця ОСОБА_2, до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (надалі позивач, ФОП ОСОБА_2Є.) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області (надалі відповідач, ГУ Держпраці у Донецькій області) про визнання дій протиправними та скасування постанови від 22.08.2017 року № 05-20-3332-0062 про накладення штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем положень «Порядку накладення штрафів за порушення законодаства про працю та зайнятість населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (надалі Порядок № 509), в частині неналежного повідомлення позивача щодо розгляду справи про накладення на неї штрафу. Внаслідок вказаних протиправних, на думку позивача, дій контролюючого органу, остання була позбавлена права на участь у розгляді своєї справи та висловлення заперечень.

Крім того, підставою прийняття спірної постанови про накладення штрафу, були обставини, що встановлені окремою ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04.07.2017 року № 266/2425/16-ц, номер провадження 22-ц/775/429/2017(м).

Однак, позивач вважає, що в окремій ухвалі Апеляційного суду Донецької області не встановлено фактів виконання робіт особою, що не перебувала із позивачем у трудових відносинах, з огляду на що, остання не могла бути підставою для застосування відносно ФОП ОСОБА_2 штрафу.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, за змістом якого зазначає, що позовна заява є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до п. 2 Порядку № 509 рішення суду є підставою для накладення штрафу, що в даному випадку і було здійснено відповідачем. В частині тверджень позивача про порушення процедури повідомлення про розгляд справи відносно неї, відповідач зазначає, що вказані позивачем обставини не відповідають дійсності, оскільки після прийняття рішення Управлінням Держпраці про розгляд справи, на офіційну адресу позивача було направлено відповідне повідомлення, в даному випадку відповідач розцінює бездіяльність позивача щодо неотримання повідомлення формою уникнення відповідальності.

27.03.2018р. до суду позивачем надано відповідь на відзив, за змістом якого позивач звертає увагу на помилковість розуміння відповідачем правової природи окремої ухвали та зазначає, що в даному випадку обов'язковість судового рішення та преюдиційність такого є різними юридичними поняттями, апелює до того, що преюдиційність фактів встановлюється законом та стосується лише суду, натомість обов'язковість судового рішення створює безумовне зобов'язання для суб'єктів таких правовідносин до виконання такого рішення, з огляду на що, позивач наполягає, що відповідачем хибно розтлумачено резолютивну частину окремої ухвали, адже висновки викладені в ній не містять припису щодо притягнення ОСОБА_3 до відповідальності.

27.03.2018р. до суду відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, де ГУ Держпраці у Донецькій області зазначено, що окрема ухвала, як судове рішення, відповідає вимогам п. 2 Постанови № 509, оскільки з останньої можна встановити що приватний підприємець ОСОБА_4 при здійсненні підприємницької діяльності використовувала працю найманих працівників, в порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України допустила до роботи працівника без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу. Крім того, в окремій ухвалі також зазначено, що адміністратором Соловйовою Н.С. надано пояснення про роботу працівника на ім'я Іван протягом двох днів. Таким чином, відповідач вважає, що обставини, викладені в окремій ухвалі у своїй сукупності відповідають ознакам (критеріям), судового рішення, що перелічені у Порядку № 509, на підставі якого контролюючим органом може бути накладено штраф на суб'єкта господарювання без здійснення додаткових заходів контролю.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2018р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.04.2018р.

Представник позивача у судове засідання не з?явився, належним чином повідомлений, поважність причин неявки суду не обґрунтував.

Представник відповідача у судовому засіданні адміністративний позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Суд, заслухавши надані пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені сторонами обставини, встановив наступні фактичні обставини у справі.

ФОП ОСОБА_5 зареєстрована у якості фізичної особи підприємця у Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань дата запису: 13.03.2015 р., за адресою: 87531, АДРЕСА_1, код КВЕД 96.09 «Надання інших індивідуальних послуг», н. в. і. у. (основний), інн НОМЕР_1.

22.08.2017 року Головним управління Держпраці у Донецькій області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими особами № 05-20-3332-0062, відповідно якої встановлено порушення ФОП ОСОБА_5 вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, в частині допущення підприємцем до роботи працівника без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, вирішено накласти на ФОП ОСОБА_5 штраф у розмірі 96000,00 грн.

Вказану постанову прийнято на підставі окремої ухвали Апеляційного суду Донецької області від 04.07.2017р. у справі № 266/2425/16-ц (номер провадження 22-ц/775/429/2017), яка набрала законної сили 04.07.2017р.

За змістом вказаної ухвали зазначено, що судом встановлено, що приватний підприємець ОСОБА_5 при здійсненні підприємницької діяльності використовує роботу найманих працівників, в порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України допустила до роботи працівника без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Названа окрема ухвала прийнята в рамках апеляційного провадження у цивільній справі №266/2425/16-ц про відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_5, за результатами якого апеляційна скарга ОСОБА_5 відхилена, заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2016 року, яким задоволено позов про відшкодування матеріальної шкоди, у розмір 32 550, 07 грн., завданої внаслідок пошкодження автомобіля при наданні послуг на автомийці "Фреш-кар" - залишено без змін.

Мотивувальна частина ухвали Апеляційного суду Донецької області містить такі положення: «посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що з вказаною особою на імя Іван вона не укладала трудовий договір, може тільки свідчити про те, що в порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України відповідач допустила до роботи працівника без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядження та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу».

Згідно із п. 1 резолютивної частини окремої ухвали від 04.07.2017р. вирішено довести до відома органа фіскальної служби - Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції (Кальміуське відділення) та територіальної державної інспекції з питань праці у Донецькій області про виявлені факти порушення норм ч. 3 ст. 24 КЗпП України, допущені приватним підприємцем.

В подальшому, ГУ Держпраці у Донецькій області 14.08.2017 року на адресу ФОП ОСОБА_4: 87531, Донецька обл. м. Маріуполь, просп.Металургів 169, кв. 76, направлено поштою лист № 04.1/156 про розгляд справи про накладення штрафу, із повідомленням про вручення поштового відправлення.

Вказаний лист повернуто відповідачу 21.09.2017 року за закінченням терміну зберігання.

Листом від 15.08.2017 року № 04.1/5448 Головне управління Держпраці у Донецькій області на виконання вимог окремої ухвали повідомило Апеляційний суд Донецької області про вжиті заходи щодо ФОП ОСОБА_5

За результатами розгляду справи про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_5, який відбувся 21.07.2017р., ГУ Держпраці у Донецькій області, прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими особами від 22.08.2017р. № 05-20-3332-0062, направлена на офіційну адресу позивача поштовим відправленням із повідомленням 22.08.2017р. Лист було повернуто відповідачу за закінченням строку зберігання.

Названі вище фактичні обставини справи, дають підстави для визначення судом предметом спору у даній справі встановлення правомірності прийняття відповідачем постанови про накладення штрафу від 22.08.2107 року № 05-2-3332-0062, в процедурному та матеріальному аспектах.

Надані сторонами у справі письмові докази, перелічені вище, досліджені судом у порядку передбаченому ст. 217 КАС України.

Правова позиція суду обгрунтована наступним.

В частині доводів позовної заяви щодо безпідставності винесення ГУ Держпраці у Донецькій області оскаржуваної постанови на підставі окремої ухвали Апеляційного суду Донецької області від 04.07.2017 р., суд зазначає наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 211 Цивільного процесуального кодексу України (застосовується тут і в подальшому в редакції, чинній на момент прийняття окремої ухвали) суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу.

Відповідно до ст. 311 Цивільного процесуального кодексу України апеляційний суд у випадках і в порядку, встановлених статтею 211 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу. Суд може також постановити окрему ухвалу, в якій зазначити порушення норм права і помилки, допущені судом першої інстанції, які не є підставою для скасування рішення чи ухвали суду першої інстанції.

Судом встановлено що вказана ухвала не оскаржувалась та набрала законної сили 04.07.2017року.

За змістом резолютивної частини ухвали вбачається, що вказаним процесуальним документом було зобов'язано ГУ Держпраці у Донецькій області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли правопорушенню.

Тобто, суд вважає, що відповідач, в межах своєї компетенції та на підставі закону, мав вчинити дії щодо усунення причин та умов, встановлених Апеляційним судом Донецької області, що сприяли вчиненню правопорушення.

Натомість, за матеріалами даної справи судом встановлено, що відповідач, на виконання вказаної окремої ухвали, притягнув позивача до відповідальності шляхом винесення постанови про накладення штрафу за порушення ФОП ОСОБА_5 ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Частиною 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

Частинами 4-5 ст. 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Штрафи, зазначені в абзаці другому частини другої цієї статті, можуть бути накладені центральним органом виконавчої влади, зазначеним у частині четвертій цієї статті, без здійснення заходу державного нагляду (контролю) на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації.

Згідно Положення про Головне управління Держпраці у Донецькій області, затверджене наказом Державної служби України з питань праці від 04.02.2016 р. № 8 Головне управління Держпраці у Донецькій області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується (п. 1 положення).

Пунктом 3 вказаного положення передбачено, що Управління Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами Міністра соціальної політики, іншими актами законодавства України, а також цим Положенням.

Пунктом 5 вказаного положення передбачено, що управління Держпраці здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно пп 49 п. 4 Положення про Головне управління Держпраці у Донецькій області передбачено повноваження щодо накладення у випадках, передбачених законом, штрафів за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Пунктом 1 «Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509, (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 55 від 03.02.2016) цей Порядок визначає механізм накладення на субєктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення.

Відповідно п. 2 вказаного Порядку штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад обєднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

На підставі викладеного вбачається право відповідача, ГУ Держпраці у Донецькій області, накладати штрафи за порушення законодавства про працю, однак право накладати штрафи без здійснення відповідних попередніх заходів контролю пов'язано виключно із наявністю судового рішення про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

В даному випадку окрема ухвала, на підставі якої було винесена оспорювана постанова про накладення штрафу не є тотожною такому рішенню, у контексті вищевказаних положень законодавства України.

Даний висновок постановлений судом з огляду на те, що хоча окрема ухвала є безумовно судовим рішенням, яка в силу ст. 1291 Конституції України та ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», є обов'язковою до виконання, однак за своєю правовою природою, відмінна від останнього та є механізмом реагування на виявленні у ході розгляду справи порушення та доведення їх до відома компетентних (в даному випадку) органів для здійснення заходів реагування.

Правова конструкція норми ст. 265 Кодексу Законів про Працю України, містить гіпотезу, тобто умову за якої реалізується саме правило визначене даною нормою, а саме застосування штрафу без здійснення заходів контролю можливе лише за наявності судового рішення про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації.

Кваліфікацію такого рішення слід розуміти, як те, що вирішує спір по суті.

З огляду на що, на думку суду, прийняття постанови про накладення штрафу від 22.08.2017 року на підставі окремої ухвали суду від 04.07.2017 року у справі 266/2425/16 є таким, що не грунтується на приписах чинного законодавства України.

Дана позиція суду, не суперечить вимогам Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та положенням процесуального законодавства (ЦПК України, КАС України) в частині приписів щодо обов'язковості виконання судового рішення.

Суд вважає, що спосіб виконання, обраний відповідачем, суперечить, як вимогам спеціального законодавства так і змісту окремої ухвали, оскільки резолютивна частина останньої не містить вимоги щодо безпосереднього притягнення ОСОБА_5 до відповідальності шляхом накладення штрафу, натомість вбачається, що Апеляційним судом Донецької області було повідомлено ГУ Держпраці у Донецькій області про виявлені факти порушення норм ч. 3 ст. 24 КЗпП України, допущені приватним підприємцем ОСОБА_5 та зобов'язано повідомити про вжиті заходи, щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Аргументи відповідача щодо преюдиційності вказаного рішення для ГУ Держпраці у Донецькій області та неможливості проведення додаткових перевірок позивача, з огляду на те, що це не передбачено окремою ухвалою, визнаються судом необгрунтованими, оскільки резолютивна частина вказаної ухвали не містить припису ні щодо неможливості проведення перевірки суб'єкта господарювання, ні щодо обов'язкового притягнення такого до відповідальності у вигляді штрафу, натомість суд апеляційної інстанції зазначає про вжиття заходів належного реагування.

Встановлення факту порушення ч. 3 ст. 24 Кодексу Законів про Працю України є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст. 265 вказаного Кодексу, тобто якщо контролюючий орган застосовує преюдиційність судового рішення (окремої ухвали), то це стосується обставин, які не потребують доведення та встановлені таким судовим рішенням, в даному випадку це факт порушення ч. 3 ст. 24 Кодексу Законів про Працю України, однак преюдиційності щодо застосування ст. 265 Кодексу, окрема ухвала не містить.

Натомість, формулювання резолютивної частини окремої ухвали надає суб'єкту владних повноважень можливість здійснити заходи в межах своїх законних повноважень аби усунути умови, що сприяли вчиненню правопорушення.

Проте вказані заходи мають здійснюватись в рамках законної дискреції. (судом зазначається із врахуванням «Наукового висновку Верховного суду щодо меж дискреційного повноваження суб'єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією»).

В даному випадку суд, дійшов висновку, що хибного розуміння відповідачем вимог окремої ухвали від 04.07.2017р., так як наслідок необгрунтованого застосування повноваження накладати на суб'єкта господарювання штрафи на підставі рішення суду, визначеного п. 2 Порядку №509.

Враховуючи викладене, суд вбачає підстави для застосування п.2 ч.2 ст. 245 КАС України та визнання протиправною і скасування постанови ГУ Держпраці у Донецькій області від 22.08.2017р. № 05-20-3332-0062.

Щодо позовних вимог про визнання дій ГУ Держпраці у Донецькій області в особі начальника ОСОБА_6 щодо винесення постанови 22.08.2017р. № 05-20-3332-0062 протиправними, суд дійшов наступних висновків.

З обгрунтування позивача, викладеного у позовній заяві, протиправність дій ГУ Держпраці у Донецькій області в особі начальника ОСОБА_6, полягала в тому, що відповідачем було порушено 5-денний строк повідомлення суб'єкта господарювання до дати розгляду справи, з огляду на що, за відсутності у відповідача відомостей про належне повідомлення позивача про розгляд справи, у начальника ГУ Держпраці у Донецькій області ОСОБА_6, не було законних підстав проводити розгляд справи та виносити постанову про накладення штрафу.

Відповідно п. 6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють субєктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за пять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Пунктом 7 вказаного порядку передбачено, що справа розглядається за участю представника субєкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

З наданого відповідачем поштового відправлення щодо направлення ОСОБА_5 рекомендованим листом повідомлення про розгляд справи вбачається, що останнє датовано 14.08.2017 року, в той час як розгляд справи призначено на 21.08.2017 року.

Тобто строки встановлені п. 6 Порядку № 509 відповідачем дотримані.

Також суд констатує, що вказаний лист направлений на адресу відповідача: 87539 АДРЕСА_2., що відповідає адресі, зазначеній у Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачені,що державна реєстрація базується на таких основних принципах: обєктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі.

Адреса місцезнаходження позивача на яку відповідачем направлялась поштова кореспонденція, відповідає даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, з огляду на що вважається, що позивач повідомлявся належним чином.

Клопотань про відкладення розгляду справи від ФОП ОСОБА_2 до відповідача не надходило, що сторонами не заперечується.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про відсутність ознак протиправності в частині застосування строків повідомлення особи про розгляд її справи. Інших підстав для визнання протиправними дій відповідача позивачем не зазначено.

На підставі наведеного суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій ГУ Держпраці у Донецькій області в особі ОСОБА_6, за наведеними підставами.

Крім того, суд зазначає, що достатнім та ефективним засобом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною та скасування постанови ГУ Держпраці у Донецькій області від 22.08.2017р. № 05-20-3332-0062.

Таким чином, перевіривши спірні правовідносини, згідно ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що за наведеними позивачем підставами адміністративного позову позовні вимоги слід задовольнити частково.

Судові витрати відшкодовуються позивачу з урахуванням вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 19, 62-78, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ФОП ОСОБА_5 (87500, АДРЕСА_3 інн НОМЕР_1) до Головного управління Держпраці у Донецькій області ( 85302 Донецька область, м. Покровськ, вул. Прокофьєва, 82, ) про визнання протиправними дій та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Донецькій області від 22 серпня 2017 року № 05-20-3332-0062.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Донецькій області ( 85302 Донецька область, м. Покровськ, вул. Прокофьєва, 82, ) на користь ОСОБА_5 (87500, АДРЕСА_3 інн НОМЕР_1) судові витрати у сумі 960 (девятсот шістдесят) грн. 00 коп.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 24 квітня 2018 року, повний текст рішення виготовлений 25 квітня 2018 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Буряк І. В.