Справа № 826/1320/18
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 квітня 2018 року 12:34 № 826/1320/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.М., за участі представників відповідача Дегтяренко М.А., в режимі відеоконференції - представників позивача Рябінічевої А.С., Тодавчич Г.І., розглянув адміністративну справу

за позовомПриватого підприємства "Закарпатінвестбуд"
до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру
про визнання протиправним та скасування рішення № 698-14 від 05.06.2014 року,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Закарпатінвестбуд" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання протиправним та скасування рішення № 698-14 від 05.06.2014 року, оформлена висновком державної експертизи землевпорядної документації.

Позовні вимоги мотивовані тим, що зазначений висновком затверджено недостовірні дані, відомості та показники, які, в свою чергу, впливають на визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з якої обраховуються суми земельного податку для позивача.

При цьому, позивач посилається на те, що відповідачем не було враховано власних зауважень до проекту, а дані для розрахунку були продані не уповноваженою організацією.

Відповідачем позовні вимоги заперечуються з огляду на відсутність порушення прав позивача у зв'язку з прийняттям оспорюваного документу, та закінчення строку дії висновку.

Судом було відхилено два клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, з тих мотивів, що відповідачем не було надано доказів про те, коли позивач мав дізнатися про затвердження висновку.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державним агентством земельних ресурсів України, правонаступником якого є відповідач, проведено експертизу технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту міста Ужгород Закарпатської області, за результатами якої прийнято рішення, оформлене висновком державної експертизи землевпорядної документації від 05.06.2014 року №698-14.

Зазначеним висновком було затверджено результати проведеної експертизи технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту міста Ужгород Закарпатської області. Зазначений висновок містить посилання на середню (базову) вартість земель міста у розмірі 318,69грн. / м2 , та визначення «Технічна документація нормативної грошової оцінки земель міста Ужгород Закарпатської області не в повній мірі відповідає вимога чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам та повертається на доопрацювання».

Рішенням Ужгородської міської ради від 14.07.2014 року №1398 «Про затвердження технічної документації по нормативній грошовій оцінці земель населеного пункту м. Ужгорода Ужгородської міської ради» затверджено технічну документацію із нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м. Ужгорода по базовій вартості 1 м. кв. забудованої території в розрізі економіко - планувальних зон та грошової оцінки сільськогосподарських угідь населеного пункту.

Підпунктом 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Відповідно до приписів п. 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою. При цьому, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Згідно вимог статті 18 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1378-IV «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій в межах населених пунктів не рідше ніж один раз на 5-7 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою.

Приписами ч. 2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про оцінку земель", нормативна грошова оцінка затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Позивач, як користувач земельної ділянки в місті Ужгороді, вважає, що його право порушено затвердженням нормативної грошової оцінки, за допомогою якої обраховуються зобов'язання позивача зі сплати податку.

Суд доходить висновків, що, відповідно до вищезазначених вимог Закону затвердження нормативної грошової оцінки здійснювалося міською радою, а не відповідачем.

Позивач посилається на те, що, право позивача порушене саме визначенням середньої (базової) вартості земель міста у розмірі 318,69грн. / м2. , мотивуючи це тим, що саме дана оцінка була затверджена в якості нормативно - грошової.

При цьому, позивач виходить з того, що застосування відповідачем невірних коефіцієнтів та даних, застосування документації, поданої неналежними особами, потягло за собою подальше порушення права позивача.

Відповідно до п. 3.3. Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого Наказом від 27.01.2006 N 18/15/21/11, нормативна грошова оцінка одного квадратного метра земельної ділянки населених пунктів визначається за формулою:

В х Нп

Цн = --- х Кф х Км, (8),

Нк,

де В - це витрати на освоєння та облаштування території в розрахунку на квадратний метр (у гривнях).

Згідно п. 3.4 вищезазначеного порядку, витрати на освоєння та облаштування території (В) включають відновну вартість як первісну вартість, що змінюється після переоцінки, інженерної підготовки головних споруд і магістральних мереж водопостачання, каналізації, теплопостачання, електропостачання (у тому числі зовнішнє освітлення), слабкострумових пристроїв, газопостачання, дощової каналізації, вартість санітарної очистки, зелених насаджене загального користування, вулично-дорожьої мережі, міського транспорту за станом на початок року проведення оцінки.

Як вбачається з матеріалів справи, (а.с. 39) розрахунок нормативної грошової оцінки земель м. Ужгород було виконано з визначенням середньої базової вартості одного квадратного метру земель населеного пункту (розділ 3.1. Технічної документації), в якому витрати на освоєння та облаштування земель міста Ужгород станом на 01.01.2014р. (таблиця 1) визначені як сума витрат за відновною вартістю кожного з показників - 2876276,7026 тис. грн. Додатком В до технічної документації, Ужгородською міською радою було визначено відновну вартість переліку обладнання міста Ужгород в сумі 28777716,6162 тис. грн.

При цьому, з вищезазначених документів вбачається, що значення натурального показника певних складових (довжина магістралей, кількість обладнання, тощо) не враховується в математичному значенні показника «всього по місту», оскільки показники відновної вартості наведені в грошовому еквіваленті, без будь - якої залежності від натурального показника.

З огляду на викладене, судом не приймаються посилання позивача на дані про невідповідність зазначеної кількості натурального показника певних складових, оскільки позивачем не спростовувались дані вартості переліку обладнання.

При цьому суд виходить з того, що як перелік обладнання, так і його відновну вартість надано Ужгородською міською радою, дії якої позивачем не оскаржені.

Структурою земель населеного пункту, які визначаються для розрахунку середньої вартості одного квадратного метра земель м.Ужгород (таблиця 2), територією, яка приймається для визначення середньої (базової) вартості 1м 2 земель населеного пункту визначено 2888,1413га.

Додатком Г до технічної документації Ужгородською міською радою та управлінням Держземагентства в Ужгородському районі територією, яка приймається для визначення середньої вартості одного квадратного метра земель міста Ужгород визначено 2889,4613га.

Отже, як відповідачем, так і органом місцевого самоврядування, було прийнято майже ідентичні показники території та витрат для здійснення розрахунку вартості.

В технічній документації витрати на освоєння та облаштування території в розрахунку на квадратний метр обраховані таким чином 2876276,7026 тис.грн. поділено на 2888,1413га., у зв'язку з чим витрати визначено у розмірі 99,59 грн. /м2, а базову вартість обраховано з застосуванням відповідних, нормативно встановлених коефіцієнтів в розмірі 318,69грн., у відповідності до приписів п. 3.3. Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів.

Позивач, вважає, що показник 2888,1413га. є недостовірним, стверджуючи про те, що належним показником є 2431,4307га. При цьому позивач стверджує, що завищення розміру площі оціночної території, що стала базою для обчислення витрат на освоєння та облаштування території міста Ужгород призвело до завищення суми таких витрат і в подальшому до збільшення вартості земель міста Ужгород.

Суд щодо цього вважає за доцільне зазначити, що зменшення знаменника (дільника) в операції ділення збільшує отриманий результат, тому вартість витрат, обрахована відповідно до показника 2431,4307га становила б 118,30грн., а базова вартість - 378,56грн.

З огляду на викладене, суд не приймає посилання позивача на невірне обрахування відповідачем площі території, як на порушення прав позивача. При цьому суд виходить з того, що теоретично ймовірне завищення площі потягло за собою зменшення вартості, з якою обраховуються податки з позивача.

Судом не приймаються посилання позивача на те, що дані для розрахунку були продані не уповноваженою організацією.

Пунктом 3.2.9. Стандарту Державного комітету України із земельних ресурсів Оцінка земель. Правила розроблення технічної документації з нормативно грошової оцінки земель населених пунктів 2:2009 , на який посилається позивач, визначено, що збір вихідних даних для розрахунку витрат освоєння та облаштування території здійснюється за формами, згідно Додатка Б. Додатками Б -24 цього Стандарту передбачено, що ці додатки мають бути підписані посадовою особою організації, що надала відповідну інформацію, та завірені печаткою цієї організації.

При цьому, вищезазначені додатки В та Г, в яких викладено дані, які мають значення для визначення базової вартості, підписані в.о. Ужгородського міського голови та завірені печаткою Ужгородської міської ради.

Натомість, на думку суду, додатки до Технічної документації Б.1. "Інженерна підготовка і захист територій", Б.2. "Водопостачання", Б.З. "Каналізація", 17. "Зовнішнє освітлення", Б.8. "Дощова каналізація", Б.9. "Телефонний зв'язок", Б. 10. "Кабельне телебачення", Б. 12, "Санітарна очистка", Б. 13. "Озеленення, кладовища, крематорії", Б.23. Вулично - дорожня мережа", жодних даних, які б стосувалися визначення податкових зобов'язань позивача, не містять.

Щодо обставин порушення прав позивача, суд відзначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, вищезазначеними правовими нормами обов'язковою умовою звернення до суду передбачено наявність порушеного права, що, на думку суду, є самостійною підставою для відмови у позові, у разі відсутності такої умови. В рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2002 "У справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів)" вказав, що положення ч.2 ст.124 Конституції України треба розглядати у системному зв'язку з іншими положеннями Основного Закону України, які передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (ч.5 ст.55 Конституції України). Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист.

При цьому, офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" надано в рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 р. "У справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес)", в якому зафіксовано тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес". Зокрема, в даному рішенні Конституційного Суду України вказано, що поняття "охоронюваний законом інтерес", яке вживається в ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Так, відповідно до ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Згідно з практикою ЄСПЛ, Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32).

Концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві, зокрема, «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32)).

Отже, з огляду на практику розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном, поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних так і не матеріальних

В позовній заяві наведено обґрунтування порушення прав позивача, яке полягає в збільшення сум земельного податку.

Судом, в свою чергу, було проаналізовано ті визначення, наведені в технічній документації, які могли б призвести до збільшення нормативної грошової оцінки земельних ділянок позивача, і не встановлено порушення прав позивача у зв'язку з наведеними визначеннями.

Натомість, визначення Ужгородською міською радою певних показників, які і правомірність затвердження технічної документації, предметом судового розгляду не була, з огляду на відсутність вимог про це.

З огляду на викладене та керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 24.04.2018.

Суддя С.К. Каракашьян