Справа № 820/1002/18
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 квітня 2018 р. № 820/1002/18
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової компенсацій, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби у запас з правом носіння військової форми одягу грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, та наказу командира військової частини НОМЕР_1 №121 від 08 грудня 2017 року;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно звільненої у запас з правом носіння військової форми одягу у розмірі 62530 (шістдесят дві тисячі п`ятсот тридцять) грн 46 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно не здійснено при звільненні позивача виплати грошової компенсації вартості за не отримане речове майно в сумі 62530,46 грн. Після звільнення з лав Збройних Сил України позивач зверталась до відповідача із заявою, в якій просила виплати належну їй суму компенсації за не отримане речове майно, проте отримано відповідь від 29.01.2018 року, в якій вказано, що виплата належної позивачу компенсації буде здійснена після надходження цільового фінансування. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 02.03.2018 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі, а також призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання прибув, надав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надсилалась відповідачеві засобами поштового зв`язку.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про наслідки неподання заперечень проти позову та необхідних документів або заяви про визнання позову до суду.

У судове засідання, призначене на 23.04.2018 року, представник відповідача не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся у відповідності до положень КАС України, заяв або клопотань через канцелярію суду не подавав. Правом подання письмового відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

З матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 , старшина у запасі, з 12.03.1991 р. по 08.12.2017 р. проходила військову службу в Збройних силах України в військовій частині НОМЕР_1 , де знаходилась на забезпеченні за рахунок держави відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України, ст. 9, 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р., ст.15 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 р. та відповідно до п.1.7 ч.2 контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 27.12.2010 р., Міністерство оборони України зобов`язується відповідно до законодавства забезпечити належні умови для проходження військової служби громадянином України позивачем додержання його особистих прав і свобод та прав членів його сім`ї, включаючи надання пільг, гарантій і компенсацій, установлених законами та іншими нормативно-правовими актами України, та належне матеріальне забезпечення під час проходження військової служби.

Наказом командира 92 окремої механізованої бригади №232-РС від 01.11.2017 р., ОСОБА_1 звільнено у запас відповідно до пункту "а" частини шостої з урахуванням підпункту "і" пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та який вислужив не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту). З правом носіння військової форми одягу (а.с. 9)

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 08.12.2017 р. було подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 з проханням виплатити грошову компенсацію за не отримане речове майно, в зв`язку зі звільненням з військової служби в запас (а.с. 10).

Судом встановлено, що позивачем було отримано довідку №2642 від 08.12.2017 року про вартість речового майна, що належить до видачі старшині ОСОБА_1 , з якої вбачається, що сума грошової компенсації вартості за не отримане речове майно складає 62530,46 грн. (а.с. 11).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2017 року №121 (по стройовій частині) військовослужбовця військової служби за контрактом старшину ОСОБА_1 , старшу медичну сестру приймально-сортувального відділення медичної роти, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому склад) від 01.11.2017 року №232-РС з військової служби в запас за статтею 26 частиною 6, підпункту "а", з урахуванням частини 8, пункту 1 підпункту "ї" (як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та який вислужив не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" наказано вважати таким, що 8 грудня 2017 року приступив до здачі справ та посади, цього ж числа справи та посаду здав і направлено на зарахування на військовий облік до Чугуївського РВК Харківської області. З 8 грудня 2017 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вказаним наказом також позивача зараховано до оперативного резерву першої черги на посаду старшої медичної сестри, а також відповідно до п.3, 4 Постанови Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016 року наказано виплатити грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно в сумі 62530 грн. 46 коп. (а.с. 12).

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що станом на час виключення позивача зі списків особового складу частини виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно позивачу виплачено не було, у зв`язку з чим позивач 29.01.2018 року повторно вернулась до відповідача із відповідною заявою (а.с. 13).

Листом від 13.02.2018 року №10/156 у відповідь на заяву позивачу було повідомлено, що компенсацію за не отримане речове майно ОСОБА_1 не виплачено, оскільки на момент звільнення з військової служби у військовій частині були відсутні асигнування на виплату компенсації за не отримане речове майно. Також вказано, що компенсація за не отримане речове майно буде виплачена після надходження цільового фінансування в сумі 62530,46 грн (а.с. 14).

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів виплати позивачу грошової компенсації вартості за не отримане речове майно у сумі 62530,46 грн.

Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Положеннями ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Відповідно до положень статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Суд зазначає, що наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року № 232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, відповідно до п.4 розділу ІІІ якої передбачено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Також суд зазначає, що згідно із положеннями п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів наказом відповідача від 08.12.2017 року №121 (по стройовій частині), зокрема, визначено право позивача на отримання грошової компенсації вартості за не отримане речове майно в сумі 62530 грн. 46 коп., що також підтверджується довідкою №2642 від 08.12.2017 року та листом відповідача від 13.02.2018 року №10/156.

Проте, як встановлено судовим розглядом справи, відповідачем в супереч законодавчо визначеному обов`язку, при звільненні позивача з військової служби не було здійснено виплати, належної їй, грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.

Суд також зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

За правилами ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, позивачем доведено обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги, в той час як відповідачем не надано до суду доказів правомірності не виплати належної позивачу грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, та наказу командира військової частини НОМЕР_1 №121 від 08 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової компенсацій задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби у запас з правом носіння військової форми одягу грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, та наказу командира військової частини НОМЕР_1 №121 від 08 грудня 2017 року.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно звільненої у запас з правом носіння військової форми одягу у розмірі 62530 (шістдесят дві тисячі п`ятсот тридцять) грн 46 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_3 ) сплачену суму судового збору у розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев`ять) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 )

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мельников Р.В.