Справа № 826/12388/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

17 квітня 2018 року

справа №826/12388/16

адміністративне провадження №К/9901/4846/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Васильєвої І. А., Юрченко В. П.

за участю представників:

від позивача - Ульшиної Н.В., Волкової Т.В. за довіреністю від 10 квітня 2018 року,

від відповідача - Мудренко Д.Ю. за довіреністю від 5 лютого 2018 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 6 липня 2017 року у складі судді Келеберди В. І. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2017 року у складі колегії суддів Земляної Г. В., Лічевецького І. О., Сорочко Є. О. у справі № 826/12388/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Альянс» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Альянс» (далі по тексту - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі по тексту - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 травня 2016 року № та № , якими збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1 916 628 грн. та застосовано на цій підставі штрафні (фінансові) санкції у розмірі 479 157 грн., а також застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 4080 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 6 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2017 року, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, внаслідок чого спірні податкові повідомлення-рішення податкового органу визнані протиправними та скасовані.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з доведеності безпідставності висновків податкового органу щодо наявності у діях позивача складу правопорушення, передбаченого пунктом 185.1 статті 185, пунктами 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, а також відсутності у позивача обов'язку подання податкової декларації з податку на додану вартість за період з січня 2014 року по грудень 2015 року.

28 грудня 2017 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга податкового органу, в якій він, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, серед іншого, пункту 181.1 статті 181, пункту 185. 1 статті 185, пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України, доводить протиправність дій позивача щодо несплати податку на додану вартість за листопад 2015 року та неподання податкової звітності з податку на додану вартість за період з січня 2014 року по грудень 2015 року. Просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

25 січня 2018 року платник податків надіслав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили.

Позивач є фінансовою установою, яка діє на підставі Свідоцтва серії ФК № 237 від 07 серпня 2012 року, та має право на здійснення операцій з надання гарантій, поручительств, факторингу, фінансового лізингу, фінансового кредитування за рахунок власних коштів. Основний вид діяльності КВЕД: 64.99 Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення).

3 травня 2012 року Товариство взято на податковий облік в Державній податковій інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та з 11 грудня 2015 року зареєстровано платником податку на додану вартість.

16 травня 2016 року податковим органом на підставі акту перевірки від 22 квітня 2016 року №310/26-15-14-06-02/38201905, складеного за результатами проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, винесено податкові повідомлення-рішення № та № , згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України відповідно.

Висновками акту перевірки встановлено, серед іншого, порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 200.1, пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого платником податку не сплачено до бюджету податок на додану вартість у листопаді 2015 року у сумі 1 916 628 грн, та порушення пункту 120.1 статті 120, підпункту 49.18.1 пункту 49.18, пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України, а саме, не подано декларації з податку на додану вартість за період з січня 2014 року по грудень 2015 року.

Податковим повідомленням-рішенням № за порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 200.1, пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1 916 628 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 479 157 грн на підставі абзацу 2 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Позивачем на виконання умов договору купівлі-продажу нерухомого майна від 11 листопада 2015 року передано у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Фелічіта проперті» об'єкт нерухомості загальною вартістю 9 583 141 грн, без податку на додану вартість.

Склад податкового порушення, передбаченого пунктом 185.1 статті 185, пунктами 200.1 та 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, полягає у неправильному визначенні об'єкта оподаткування податком на додану вартість, до якого мають включатися, серед іншого, суми отримані від постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору).

Згідно з пунктом 197.12 статті 197 Податкового кодексу України звільнено від оподаткування податком на додану вартість операції, зокрема, фінансових установ з постачання майна, переданого їм в заставу, у тому числі іпотеку, фізичними особами, та на яке було звернено стягнення.

На підставі системного аналізу положень пункту 185.1 статті 185 та пункту 197.12 статті 197 Податкового кодексу України, Верховний Суд вважає, що при визначенні того чи оподатковуються податком на додану вартість суми, отримані внаслідок реалізації іпотечного майна, враховується факт переходу права власності на таке майно до фінансової установи, наявність статусу суб'єкта підприємницької діяльності у попереднього власника переданого майна, на яке звернуто стягнення, реєстрація попереднього власника платником податку на додану вартість.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність в діях Товариства складу податкового правопорушення, визначеного пунктом 185.1 статті 185, пунктами 200.1 та 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, оскільки позивач здійснював діяльність, яка звільняється від оподаткування податком на додану вартість, на підставі пункту 197.12 статті 197 Податкового кодексу України. Позивач є фінансовою установою, що здійснювала діяльність з постачання майна, яке належало фізичним особам і на яке попередньо звернуто стягнення, продаж такого майна здійснювався іншій фізичній особі, без врахування податку на додану вартість. Крім того, позивач, як правильно встановили суди попередніх інстанцій, на дату укладення договору з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фелічіта Проперті» та його виконання не мав був платником податку на додану вартість.

За неподання податкової звітності податковим повідомленням-рішенням № застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 4 080 грн.

Склад податкового правопорушення, передбаченого положеннями підпункту 49.18.1 пункту 49.18, пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України, полягає у неподанні податкової звітності за періоди з січня 2014 року по грудень 2015 року, застосований штраф на підставі пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність податковим органом складу цього правопорушення в діях позивача, внаслідок відсутності у Товариства статусу платника податку на додану вартість у період з січня 2014 року по грудень 2015 року та підтвердження під час судового розгляду отримання такого статусу Товариством 11 грудня 2015 року.

Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що недоведеність податковим органом наявності у діях позивача складу податкового правопорушення, передбаченого підпункту 49.18.1 пункту 49.18, пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України, виключає можливість застосування до позивача на цій підставі штрафних (фінансових) санкцій.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 6 липня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2017 року у справі № 826/12388/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Васильєва

В.П.Юрченко