Справа № 158/479/18
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/2182/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,
суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.
з участю секретаря судового засідання Мацьків М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника громадянина Індії ОСОБА_1 адвоката Слупко Олени Василівни на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 лютого 2018 року, ухвалене суддею Костюкевич О.К. в місті Ківерці о 16 год. 25 хв. у справі № 158/479/18 за позовом військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Індії ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулася з позовом в суд до громадянина Індії ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця за межі України.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивачем неодноразово на адресу надзвичайного та повноважного посла Індії в Україні направлялись запити щодо встановлення особи затриманого, однак відповіді отримано не було, що унеможливлює підготовку документів позивачем про забезпечення видворення відповідача за межі території України на виконання рішення суду. Позивач додатково зазначає, що відповідач категорично відмовлявся заповнювати формалізовану анкету для ідентифікації, що перешкоджає позивачу отримати інформацію щодо країни походження відповідача.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено.
Продовжено строк затримання громадянина Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення його ідентифікації та забезпечення примусового видворення, строком на 6 (шість) місяців, а саме до 04.09.2018 року.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, представником громадянина Індії ОСОБА_1 адвокатом Слупко Оленою Василівною подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 лютого 2018 року та відмовити в задоволенні адміністративного позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, представник апелянта адвокат Слупко Олена Василівна посилається на те, що в справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення предметом доказування є одночасна наявність умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи: відсутність співпраці з боку іноземця та неодержання інформації з країни його громадянської належності; проведення процедури ідентифікації та видворення з належною ретельністю. На думку скаржника, встановлений судом факт неодноразового звернення позивача до надзвичайного та повноважного посла Індії в Україні не доведений в установленому порядку, оскільки позивачем не підтверджено факту відправлення запиту та листів. Крім того зазначає, що заява відповідача не містить твердження про відмову від заповнення анкети для встановлення громадянської належності.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подано.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечується сторонами, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.09.2017 року постановлено затримати громадянина Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України та примусово видворити за межі України.
12.09.2017 року відповідач був поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, за адресою: АДРЕСА_1 .
За час перебування у Волинському ПТПІ громадянин Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався.
04 березня 2018 року закінчувався строк затримання відповідача та перебування у Волинському ПТПІ, у зв`язку з чим позивач 28.02.2018 року звернувся до суду із цим позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не одержано інформації громадянської належності або країни походження громадянина Індії ОСОБА_1 , необхідної для ідентифікації його особи, останній відмовляється від співпраці під час процедури його ідентифікації, а тому на думку суду першої інстанції з метою надання можливості забезпечити примусове видворення відповідача та виконання судового рішення, необхідно продовжити строк затримання громадянина Індії ОСОБА_1 , строком на шість місяців, а саме до 04.09.2018 року.
Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.
Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Аналогічні положення викладені в пункті 12 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 № 141.
Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Згідно ч. 12 ст. 289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Частиною 13 ст. 289 КАС України передбачено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
З системного аналізу вказаних норм вбачається, що у справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення слід встановити, одночасну наявність двох умов, а саме: відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та неодержання інформації з країни його походження.
Матеріалами справи підтверджено наявність запитів від 05.09.2017 року № 27/1145, від 05.02.2018 року № 81/142 до надзвичайного та повноважного посла Індії в Україні про підтвердження належності ОСОБА_1 до громадянства вказаної держави та надання документів для повернення його до країни громадянської належності.
Однак, судом встановлено відсутність доказів, які підтверджують факт надіслання вказаних запитів до надзвичайного та повноважного посла Індії в Україні та отримання послом цих запитів.
Також, апеляційним судом встановлено те, що жодної відповіді від надзвичайного та повноважного посла Індії в Україні до позивача не надходило.
Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою спільним Наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (далі - Інструкція) регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.
Згідно з пунктом 2.7 Інструкції у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).
У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази направлення через Департамент консульської служби МЗС України повторних запитів до компетентних органів країни походження відповідача щодо ідентифікації ОСОБА_1 . Це свідчить про те, що позивач не в повній мірі реалізував свої повноваження щодо ідентифікації іноземця, а суд першої інстанції залишив це поза увагою.
Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази тверджень позивача про відмову заповнювати анкету відповідачем, під час процедури ідентифікації.
Позивачем долучено до справи незаповнену анкету та лист директора Волинського пункту тимчасово перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України про те, що громадянин Індії ОСОБА_1 категорично відмовився заповнювати анкету для встановлення їх громадянської належності.
Однак ці дані не дають можливості однозначно встановити відмову громадянина Індії ОСОБА_1 у заповненні анкети, а тому не можуть бути взяті до уваги, як належні докази, оскільки, на думку суду апеляційної інстанції, факт відмови особи від вчинення певних дій має бути підтверджений відповідним актом.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до п. 113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява № 22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п. 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п. 1 (f) (стаття 5 п.1 (f) (рішення Куін про Франції» від 22 березня 1995 року серія А, №311, п.19, параграф 48, рішення Коломпар протии Бельгії», рішення від 24 вересня 1992 року, серія А, №235-С, п. 55, параграф 36).
Отже, суд апеляційної інстанції, зазначає, що відповідачем не було належним чином здійснено процедуру для одержання інформації з країни громадянської належності іноземця чи документів необхідних для ідентифікації особи.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом помилково задоволено позов, оскільки позивачем не дотримано порядку ідентифікації іноземця та не встановлено умов, передбачених ч. 13 ст. 289 КАС України за яких неможливо іноземця ідентифікувати.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги відповідача є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову з вищевикладених мотивів.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника громадянина Індії ОСОБА_1 адвоката Слупко Олени Василівни задовольнити.
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 лютого 2018 року в справі №158/479/18 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Індії ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця за межі України відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Р.В. Кухтей

С.П. Нос

Повний текст виготовлено 18.04.2018 року