Справа № 363/4652/17
Суддя: Баличева М. Б.
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"04" квітня 2018 р. Справа № 363/4652/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючого-судді Баличевої М.Б., за участю секретаря Кашоїди М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгород адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Вишгородської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити діїта просить визнати ненадання Вишгородською міською радою Київської області ані дозволу ані відмови у наданні дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів орієнтованою площею 0,01 га у м. Вишгород протиправними та зобов'язати відповідача надати дозвіл позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів орієнтованою площею 0,01 га у м. Вишгород. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ним до Вишгородської міської ради Київської області було подано заяву із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів орієнтованою площею 0,01 га у м. Вишгород. До вказаної заяви позивачем було додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Однак, протягом встановленого законодавством місячного терміну для розгляду поданої заяви відповідачем не було надано ані дозволу ані мотивованої відмови у його наданні. Відповідач VII скликання на пленарному засіданні ХХХ сесії 20.10.2017 року за результатами розгляду клопотання позивача не прийняла ніякого рішення. На підставі виклеєного, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, через канцелярію суду представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача своє право на участь у судовому засіданні не використав, про розгляд справи був повідомлений належним чином, надавши письмове заперечення проти позову та просив слухати справу без участі його представника.

Представником позивача 04 квітня 2018 року була подана до суду письмова відповідь на відзив Вишгородської міської ради.

Суд, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 31.07.2017 року ОСОБА_1 було подано до Вишгородської міської ради Київської області заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів орієнтованою площею 0,01 га у м. Вишгород та весь пакет документів, що передбачений положеннями ЗК України, який необхідний для розгляду вказаного питання.

Вказану заяву відповідач отримав також 31.07.2017 року, що підтверджується відповідною відміткою Вишгородської міської ради Київської області на другому екземплярі вказаної заяви.

Листом від 03.11.2017 року за № 2-31/1088 Вишгородська міська рада Київської області повідомила позивача про те, що за результатами розгляду заяви позивача від 31.07.2017 року було підготовлено проект рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів на території м. Вишгород. Зазначене питання було включено до порядку денного чергової ХХХ сесії Вишгородської міської ради VII скликання та розглянуто на пленарному засіданні, яке відбулося 20.10.2017 року.

За результатами розгляду заяви позивача Вишгородською міською радою Київської області вищевказаний проект рішення не набрав достатньої кількості голосів для позитивного вирішення даного питання, вказане підтверджується протоколом про результати поіменного голосування.

Вищевказане також не заперечується в ході судового розгляду представником відповідача в наданих ним письмових запереченнях.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно вимог ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Конституційний Суд України у Рішенні від 16.04.2009 року №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.19, ст.144 Конституції України, ст.25, ч.14 ст.46, частин 1,10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вирішив, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, частиною 10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Положеннями ст.ст. 116,118,121,122 ЗК України визнаються повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам.

Частиною 1статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 цієї статті). Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч.4 цієї статті).

Згідно п. «б» ч.1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної та комунальної власності в розмірах, зокрема, для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Статтею 118 ЗК України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Відповідно до чч.6,7 цієї статті, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, зокрема, із земель комунальної власності, для ведення особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідний орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, вищевказаними положеннями ЗК України визначено виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з положеннями ч.1ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Виходячи з викладеного та з урахуванням предмету спору, сукупності досліджених обставин справи та доказів, при зверненні ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради Київської області 31.07.2017 року з приводу отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів орієнтованою площею 0,01 га у м. Вишгород, суд вважає, що позивач ОСОБА_1, мав правомірні очікування на реалізацію свого законного права на розгляд його заяви та пакету документів щодо дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Отже, проведений системний та детальний аналіз встановлених обставин справи та доказів, свідчить про те, що відповідачем у справі Вишгородською міською радою Київської області не доведено правомірність направленого позивачу листа, оскільки відповідачем у встановленому законом порядку не було належним чином розглянуто заяву та додані до неї документи позивача ОСОБА_1 та не було прийнято вмотивованого рішення по розгляду вказаної заяви.

Відповідно до вимог чинного законодавства рішення органу місцевого самоврядування, в даному випадку Вишгородської міської ради Київської області повинно відповідати суті звернення та бути викладеним з зазначенням підстав як для задоволення звернення так і відмови у задоволенні звернення, а з формулювання відповіді відповідача не визначено чітких підстав відмови, що робить її не зрозумілою для суб'єкта звернення.

Згідно ч. 1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що подана заява ОСОБА_1 не була розглянута відповідачем в спосіб та порядок передбачений чинним законодавством України, суд дійшов висновку, що Вишгородською міською радою Київської області безпідставно було відмовлено позивачу, чим порушено норми чинного законодавства, та з метою належного захисту порушених прав позивача, які передбачені і гарантовані йому Конституцією України, слід зобов'язати відповідача розглянути звернення позивача повторно, оскільки приймати рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не належить до компетенції суду.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про неправомірність заявлених позовних вимог, а тому, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 13 викладено позицію щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, згідно якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8,19,21,22,24,140,144 Конституції України, ст.ст.26,47,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.116,118,121,122 Земельного Кодексу України, Рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009, ст. ст. 2,5,6,7,8,9,13,14,293,295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії- задовольнити частково.

Зобов'язати Вишгородську міську раду Київської області в встановленому законом порядку розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 липня 2017 року щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів орієнтованою площею 0,01 га у м. Вишгород.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резулятивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий М.Б. Баличева