Справа № 823/23/18
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року справа № 823/23/18

12 год. 58 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Рідзеля О.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Мельникової О.М.,

представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

02.01.2018 у Черкаський окружний адміністративний суд звернулась ОСОБА_3 (далі позивач) з адміністративним позовом, в якому позивач просить визнати протиправними (нечинними) та скасувати постанови управління Держпраці у Черкаській області (далі відповідач) від 03.10.2017 №23-13-09/0970-4998 про накладення штрафу в сумі 32000 грн. та №23-13-09/0970-499 про накладення штрафу в розмірі 96000 грн.

Позов мотивовано тим, що оскаржуване рішення №23-13-09/0970-4998 прийняте за відсутності факту порушення вимог трудового законодавства. Щодо постанови №23-13-09/0970-499 позивач вказував, що постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.11.2017 у справі №697/2053/17 визнано ОСОБА_3 винною у використанні праці ОСОБА_4 без оформлення трудового договору та накладено штраф у сумі 8500,00 грн. Оскільки за вищевказане правопорушення позивачку вже притягнуто до відповідальності, прийняття постанови №23-13-09/0970-499 є подвійною відповідальністю за одне і те саме порушення, що не допускається. Тому, просила задовольнити позов.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що оскаржуване рішення прийняте за виявлене порушення вимог трудового законодавства: не укладено трудовий договір з ОСОБА_4, який виконував роботу у позивача; не дотримано нормальної тривалості робочого часу. Тому просив відмовити у задоволенні позову.

У судових засіданнях представники сторін підтримали правові позиції у спорі.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, повно та обєктивно дослідивши докази у справі у їх взаємозвязку та логічній послідовності, суд встановив таке.

Суд встановив, що у звязку зі зверненням до відповідача ГУ ПФУ в Черкаській області щодо порушення вимог законодавства на підставі наказу від 01.09.2017 №190-Н та направлення від 01.09.2017 №1816 службова особа відповідача провела інспекційне відвідування позивача з питань дотримання вимог трудового законодавства України. За наслідками перевірки складено акт №23-13-09/0970 (далі акт перевірки).

В акті зафіксовано порушення позивачем вимог ст.ст.24, 50, 106 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП).

На його підставі відповідач прийняв оскаржувані постанови 03.10.2017 №23-13-09/0970-4998 про накладення штрафу в сумі 32000 грн. та №23-13-09/0970-499 про накладення штрафу в розмірі 96000 грн і припис від 12.09.2017 №23-13-09/0970-0677, яким зобовязано: не допускати до виконання робіт осіб, з якими не оформлено у встановленому порядку відносини щодо використання їх праці; привести у відповідність оплату за надурочні години у лютому 2017 року; забезпечити тижневу тривалість робочого часу найманих працівників.

Суд зясував, що постанова №23-13-09/0970-4998 прийнята за не проведення оплати заробітної плати за надурочні години у лютому 2017 року; не забезпечення нормальної тривалості робочого часу найманого працівника, а №23-13-09/0970-499 за фактичний допуск до роботи ОСОБА_4 без оформлення трудового договору, видання наказу про прийом на роботу та повідомлення державного органу з питань адміністрування єдиного внеску про прийняття вказаної особи на роботу.

Надаючи оцінку спірним рішенням, суд врахував таке.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці у межах повноважень, передбачених законом, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики видає накази організаційно - розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.

Згідно з підпунктом 54 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Згідно з пунктом 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до Положення про Управління Держпраці, затвердженого наказом Держпраці від 04.02.2016 року № 8 (у новій редакції згідно наказу Держпраці від 22.06.2017 № 75 (далі Положення № 8), Управління Держпраці у Черкаській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці та відповідно їй підпорядковується.

Згідно з підпунктом 5 пункту 4 Положення № 8 Управління Держпраці у Черкаській області згідно покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі, їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до підпункту 49 пункту 4 Положення № 8 Управління Держпраці у Черкаській області накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Згідно з підпунктом 5 пункту 6 Положення № 8 Управління Держпраці у Черкаській області для виконання покладених на нього завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці.

Відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) Державна служба України з питань праці має реалізовувати державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок № 295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - обєкт відвідування).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад обєднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Пунктом 3 Порядку № 295 передбачено, що інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обовязками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження). Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

Відповідно до підпункту 6 пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів.

Згідно пунктів 19, 20 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником обєкта відвідування або його уповноваженим представником.

Частиною другою статті 265 КЗпП України передбачено відповідальність юридичних та фізичних осіб підприємців, які використовують найману працю, за порушення вимог законодавства про працю, зокрема згідно абзаців 2, 4 вказаної частини юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у разі:

- фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

- недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Зазначені штрафи є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій статті 265 КЗпП України, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на субєктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачений частиною другою статті 265 КЗпП України, визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад обєднаних територіальних громад та їх заступниками.

Згідно з положеннями зазначеного вище пункту штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради обєднаної територіальної громади.

Відповідно до акту від 12.09.2017 № 23-13-09/0970 за результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 встановлено наступні порушення законодавства про працю:

- на час проведення інспекційного відвідування в кіоску, який розташований на території центральної районної лікарні, де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_3 використовувалась праця ОСОБА_4 без оформлення трудового договору, чим порушено ст. 24 КЗпП України. Вже в процесі інспекційного відвідування укладено трудовий договір між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 12 вересня 2017 року та 11.09.2017 подане повідомлення про прийняття працівника на роботу;

- не забезпечено додержання нормальної тривалості робочого часу, що не може перевищувати 40 годин на тиждень. Так, трудовий договір між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений з 10 лютого 2017 року, з оплатою 1600.00 грн; час виконання робіт 4 години в день з двома вихідними. Проте відповідно до табеля обліку робочого часу ОСОБА_4 працювала в лютому 2017 року з одним вихідним днем (12,19 та 26 лютого 2017 року). При цьому тривалість робочого часу за тиждень становить 24 години. Не проведена в лютому 2017 року оплата працівниці за роботу в надурочні години, чим порушено статті 50, 106 КЗпП України.

Факт допуску Позивачем ОСОБА_4 11.09.2017 до роботи без укладення трудового договору підтверджується встановленими актом від 12.09.2017 № 23-13-09/0970 обставинами та наданими під час інспекційного відвідування поясненнями ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3

Зокрема, ОСОБА_4 у поясненнях від 11.09.2017 повідомила, що під час проведення контролюючого заходу вона допомогла торгувати ФОП ОСОБА_3 в кіоску на території центральної районної лікарні, поки остання вирішувала свої питання.

Водночас, в поясненнях від 11.09.2017 ФОП ОСОБА_3 повідомила, що в кіоску на території районної лікарні реалізує продукцію вона особисто, проте 11.09.2017 її підмінила на чотири години (з 09 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв.) ОСОБА_3

Також, постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.11.2017 у справі №697/2053/17, що набрала законної сили 24.11.2017, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, а саме у фактичному допуску ОСОБА_4 до роботи без оформлення трудового договору. Окрім того, у вказаному судовому рішенні зазначено, що у судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у скоєнні даного адміністративного правопорушення визнала.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, враховуючи положення ч. 6 ст. 78 КАС України факт допуску Позивачем ОСОБА_4 до роботи без оформлення трудового договору встановлений судовим рішенням, яке набрало законної сили, у звязку з чим вказана обставина не потребує доказування.

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частинами 1, 3 статті 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів:

- засобами електронного звязку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису;

- на паперових носіях разом з копією в електронній формі;

- на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із пятьма особами.

Суд встановив, що 12.09.2017 між позивачкою та ОСОБА_4 укладений трудовий договір, яґкий того ж дня зареєстрований Канівським відділенням Черкаської ОДПІ.

Верховний Суд України у пункті 7 постанови Пленуму від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Оскільки позивач фактично допустила ОСОБА_4 до роботи в кіоску, розташованого в Канівській центральній районній лікарні, без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, чим порушила вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно виніс постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 03.10.2017 № 23-13-09/0970-499, якою на позивача накладено штраф в розмірі 96000,00 грн. на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України.

Щодо твердження позивача з приводу протиправності постанови від 03.10.2017 № 23-13-09/0970-499, так як остання була прийнята з порушенням вимог ст. 61 Конституції України (заборони подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення), оскільки позивача постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.11.2017 вже було притягнуто за дане порушення до юридичної відповідальності, суд зазначає таке.

Накладений постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.11.2017 штраф за вчинення адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 41 КУпАП є видом адміністративної відповідальності (ст. 9 КУпАП).

Водночас, оскаржувана Позивачем постанова відповідача від 03.10.2017 № 23-13-09/0970-499 винесена на підставі ст.265 КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою зазначеної статті, є фінансовими санкціями.

Отже, оскаржуваною постановою Позивача притягнуто до фінансової відповідальності за те, що, як суб'єкт підприємницької діяльності, вона порушує законодавства про працю, а саме використовує найману працю без належно оформлених трудових відносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині 2 зазначеної статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на субєктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 КЗпП України, визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509.

Згідно з положеннями пункту 2 зазначеного Порядку штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради обєднаної територіальної громади;

Підставою для винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 03.10.2017 № 23-13-09/0970-499 є акт перевірки від 12.09.2017 № 23-13-09/0970 про що зазначено безпосередньо у постанові.

Враховуючи викладене, штрафи, передбачені частиною 2 статті 265 КЗпП України, не є видом адміністративної відповідальності, а правовідносини щодо накладення зазначених штрафів не регулюються нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З викладеного вбачається, що штраф, який накладений Управлінням Держпраці у Черкаській області на Позивача, є фінансовою санкцією у сфері законодавства про працю, застосованою саме до суб'єкта підприємницької діяльності, тобто є іншим видом відповідальності, ніж штрафом за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Оскільки, накладений Канівським міськрайонним судом Черкаської області у постанові від 13.11.2017 штраф та штраф накладений оспорюванню постановою від 03.10.2017 № 23-13-09/0970-499 є різними видами юридичної відповідальності, положення статті 61 Конституції України в даному випадку не можуть бути застосовані.

Вказана правова позиція підтверджується існуючою ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017 у справі № 876/5325/16, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2017 № 814/2156/16, а також постановою Вищого адміністративного суду України від 23.08.2012 у справі К-21863/10.

Постанову від 03.10.2017 № 23-13-09/0970-498, суд вважає правомірною, з огляду на таке.

Підставою для винесення згаданої постанови є встановлення факту, що позивач не забезпечила додержання нормальної тривалості робочого часу на тиждень. Так, трудовий договір між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений з 10 лютого 2017 року з оплатою 1600.00 грн., час виконання робіт 4 години в день з двома вихідними. Проте, відповідно до табеля обліку робочого часу ОСОБА_4 працювала в лютому 2017 року з одним вихідним днем (12,19 та 26 лютого 2017 року) при цьому тривалість робочого часу за тиждень становить 24 години. Не проведена в лютому 2017 року оплата працівниці за роботу в надурочні години, чим порушено статті 50, 106 КЗпП України.

Суд врахував, що до позовної заяви позивачем надано копію графіку виходу на роботу працівника за лютий 2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 працювала з двома вихідними днями на тиждень. Разом з тим, під час перевірки позивачем надана копія графіку виходу на роботу та табеля обліку робочого часу працівника ОСОБА_4 за лютий 2017 року з одним вихідним днем на тиждень.

Відповідно до ст.50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Згідно трудового договору, укладеного 10.02.2017 між позивачем та ОСОБА_4 (копію якого надано до позовної заяви), ОСОБА_4 прийнято на роботу продавця з встановленням 4 годинного робочого дня згідно графіка та з двома вихідними днями на тиждень, що надаються також згідно графіка з оплатою праці в сумі 1600 грн. на місяць.

Отже, вищезазначеним трудовим договором встановлено норму тривалості робочого часу для продавця ОСОБА_4 в обсязі 20 годин на тиждень.

Відповідно до графіка виходу на роботу працівників на лютий 2017 року, затвердженого позивачем продавцеві ОСОБА_4 в лютому місяці встановлено три вихідні дні: 12, 19 та 26 лютого про що ОСОБА_4 повідомлена під підпис.

Згідно табеля обліку використання робочого часу ОСОБА_4 працювала в лютому 2017 року з одним вихідним днем на тиждень ( 12,19 та 26 лютого 2017 року) при цьому тривалість робочого часу за тиждень становить 24 години замість встановлених згідно трудового договору 20 годин.

Надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого часу.

Таким чином, продавець ОСОБА_4 виконувала надурочні роботи протягом трьох тижнів 4 години на тиждень.

Відповідно до ст. 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті.

Однак, в порушення положень ст. 106 КЗпП України позивач не оплатила продавцеві ОСОБА_4 у подвійному розмірі годинної ставки здійсненні нею надурочної роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Частиною 2 ст. 12 вказаного Закону передбачається, що норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Враховуючи положення ст. 12 Закону України «Про оплату праці» не проведення позивачем оплати у подвійному розмірі за роботу у надурочний час є недодержанням мінімальних гарантій в оплаті праці.

Щодо посилань Позивача на допущення помилки при оформленні табеля обліку використання робочого часу ОСОБА_4 за лютий місяць 2017 року (зазначення лише одного вихідного дня протягом тижня) слід зазначити, що дане твердження спростовується тим, що окрім табеля обліку робочого часу, виконання ОСОБА_4 роботи в надурочний час підтверджується згідно завіреної позивачем копії графіку виходу на роботу працівників за лютий 2017 року, в якому продавцю ОСОБА_4 в супереч умов трудового договору протягом лютого 2017 року встановлено по одному вихідному дню протягом тижня.

Крім того, додатковим підтвердженням наявності вищеописаних порушень трудового законодавства є лист позивачки до відповідача від 20.09.2017 щодо виконання припису від 12.09.2017 №23-13-09/0970-0677.

Абзацом другим ст.19 Конституції України встановлений обовязок державних органів, їх посадових та службових осіб діяти виключено в межах, порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню, а сплачений позивачем судовий збір поверненню.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Рідзель

Рішення складене у повному обсязі 23.04.2018.