Справа № 820/147/18
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2018 р. № 820/147/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Козир В.М.,

за участю:

представника позивача - Мартіної Л.Г.,

представника відповідача - Шамілової Л.Ш.,

представника відповідача - Кузьміної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов Комунального підприємства "Харків-Сигнал" (вул. Чоботарська, 6, м. Харків) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Харківська міська рада (61003, м. Харків, майдан Конституції, 7) та Департамент інфраструктури Харківської міської ради (61003, м. Харків, майдан Конституції, 7) про скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство "Харків-Сигнал" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення відповідача від 20.10.2017 № , № , № , № .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25 січня 2018 року до участі у справі було залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Харківську міську раду та Департамент інфраструктури Харківської міської ради.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримала, просила його задовольнити.

Представники відповідачів проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиві, просили відмовити Комунальному підприємстві «Харків-Сигнал» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Треті особи до судового засідання не з'явилися, до канцелярії суду надали клопотання про розгляд справи без участі свого уповноваженого представника.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи адміністративного позову, суд дійшов наступного.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № 3162 від 13.07.2017 та № 4236 від 23.08.2017 було проведено документальну планову виїзну перевірку КП «Харків-Сигнал» щодо дотримання позивачем податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.03.2017.

За результатами проведеної перевірки 15.09.2017 складено акт № 12705/20-40-14-03-07/35586054, яким встановлено порушення позивачем п.п.138.1.1 п.128.1, п.138.2, п.138.4, сь.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 35532 грн. за 2014 рік; п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.5 П(С)БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.12.1999 за № 860/4153, з урахування положень Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Мінфіну України від 30.11.1999 № 291 та зареєстрованої в Мінюсті України 21.12.1999 за № 893/4186, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 1712945 грн. за І квартал 2017 року та завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування в сумі 897538 грн. за І квартал 2017 року; п.188.1 ст.188, п.п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 25033 грн. в т.ч. за серпень 2014 року в сумі 24374 грн., за вересень 2014 року в сумі 659 грн. та завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту (рядок 19 декларації) та від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) за березень 2017 року в сумі 24927 грн.

На підставі вказаного акту перевірки від 15.09.2017 відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 20.10.2017 № за формою «Р» про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість у розмірі 823,75 грн, з яких 659,00 за основним платежем та 164,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції; податкове повідомлення - рішення від 20.10.2017 № за формою «Р» про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем з податку на прибуток, що належать до комунальної власності у розмірі 2185596,25 грн., з яких 1748477,00 за основним платежем та 437119,25 грн. - штрафні (фінансові) санкції; податкове повідомлення - рішення від 20.10.2017 № за формою «В4» про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 24927,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові санкції) 10 % у розмірі 2492,70 грн.; податкове повідомлення - рішення від 20.10.2017 № за формою «П» про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податковим на прибуток у розмірі 897538,00 грн.

Здійснюючи перевірку КП «Харків-Сигнал» контролюючим органом було зазначено, що кошти, отримані підприємством від учасників як додаткові внески до статутного капіталу, до моменту здійснення державної реєстрації змін до установочного документу (статуту), в якому саме і містяться відомості щодо розміру та порядку внесення вкладів статутного фонду, не можуть бути визнані прямою інвестицією в корпоративні права. Оскільки статурний фонд КП «Харків-Сигнал» згідно його установчих документів на суму коштів в розмірі 10413900 грн. не збільшений, зміни щодо формування статутного фонду підприємства до установчих документів на дату поповнення статутного фонду також станом на 31.03.2017 та на момент проведення перевірки не вносило, отримані КП «Харків-Сигнал» кошти в розмірі 10413900 грн. безоплатно одержаними оборотними активами та підлягають включенню до складу доходу підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Харків-Сигнал» є комунальним підприємством, зареєстроване 24.12.2007, види діяльності за КВЕД - допоміжне обслуговування наземного транспорту.

Згідно статуту зазначеного підприємства в редакції від 2013 року, КП «Харків-Сигнал» є комунальним унітарним підприємством комунальної власності Харківської міської ради, засновником і власником якого є Харківська міська рада.

За ч.1 ст.78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

Статут суб'єкта господарювання повинен містити відомості про його найменування, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного капіталу та інших фондів, порядок розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб'єкта господарювання, а також інші відомості, пов'язані з особливостями організаційної форми суб'єкта господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші відомості, що не суперечать законодавству (ч.4 ст.57 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч.4 ст.78 Господарського кодексу України статутний капітал комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу комунального унітарного підприємства визначається відповідною місцевою радою.

Майно КП «Харків-Сигнал» є відокремленою частиною комунальної власності, що належить територіальній громаді м. Харкова. Власником майна є територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради, а орган, уповноважений управляти майном є Харківська міська рада.

Відповідно до п.5.3 розділу 5 Статуту КП «Харків-Сигнал», джерелами формування майна підприємства, в тому числі, є основні фонди та обігові кошти, передані підприємству.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання № 315/16 від 06.07.2016 «Про внесення змін до кошторисів витрат на виконання «Програми підвищення безпеки дорожнього руху в м. Харкові на 2013-2020 роки» та «Програми розвитку міського електротранспорту м. Харкова на 2013-2020 роки» за рахунок коштів міського бюджету м. Харкова» внесені зміни до кошторисів на виконання програм.

Згідно Додатку № 1 до рішення, до кошторису витрат на виконання вищевикладених програм включені внески органів місцевого самоврядування в статутний капітал КП «Харків-Сигнал» з метою інвестування в необоротні активи (на придбання спецтехніки) в розмірі 10427200 грн.

Статурний капітал комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу комунального унітарного підприємства визначається відповідною місцевою радою.

Майно позивача є відокремленою частиною комунальної власності, належить територіальній громаді м. Харкова, територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування виступає власником комунального майна, а засновником відповідно є Харківська міська рада.

Позивач не наділений правом самостійно вносити відповідні зміни до свого статуту, особливо в частині збільшення розміру статутного капіталу, оскільки цьому мають передувати певні дії засновника (власника) в особі його підрозділів.

Необхідною умовою для проведення державної реєстрації змін до статуту комунального підприємства є прийняття рішення органом місцевого самоврядування про затвердження змін до установчих документів підприємства.

Згідно ст.17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Міська рада має право прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення, що випливає з положень п.31 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Отже, відносини між місцевою радою і комунальним підприємством фактично є відносинами, які існують між засновником (власником) і належним йому підприємством.

Таким чином, відповідно до ч.2 ст.319 Цивільного кодексу України власник - територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування Харківської міської ради може не тільки передавати комунальне майно комунальному підприємству, а і вчиняти щодо позивача будь-які дії, що не суперечать закону, про що має бути вказано у відповідному рішенні.

Пунктом 2.2. Розділу 2 Статуту позивача визначено, що КП «Харків-Сигнал» діє відповідно до чинного законодавства України та Статуту, який погоджується Департаментом транспорту Харківської міської ради та затверджується управлінням комунального майна за приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради. Внесення змін до Статуту здійснюється в порядку, встановленому для його прийняття.

Внесення змін до статуту, в тому числі в частині збільшення розміру статутного капіталу відбувається тільки в тому випадку, якщо це безпосередньо зазначено в рішенні місцевої ради і цьому мають передувати певні дії засновника (власника), тобто Департаменту інфраструктури Харківської міської ради та Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

В свою чергу, Харківська міська рада, приймаючи рішення № 315/16 від 06.07.2016 про внески органів місцевого самоврядування в статутний капітал КП «Харків-Сигнал» з метою інвестування в необоротні активи (на придбання спецтехніки) в розмірі 10427200 грн., не врегулювала питання щодо внесення змін до статутного капіталу.

Враховуючи викладене, позивач позбавлений права самостійно забезпечити державну реєстрацію змін до установчих документів без прийняття відповідних рішень власником - Харківською міською радою, а тому висновок відповідача про те, що отримані грошові кошти для поповнення статутного фонду без державної реєстрації є безоплатно отриманими грошовими коштами та мають включатися позивачем до складу доходів є необґрунтованим.

Також, при проведенні перевірки КП «Харків-Сигнал» контролюючим органом зазначено про неправомірність внесення позивачем до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по операціях з ПП «Бонна» за липень 2014 року на суму ПДВ 1424,24 грн., за серпень 2014 року на суму ПДВ 22950,36 грн., за вересень 2014 року на суму ПДВ 659,22 грн., всього на суму ПДВ 25033,82 грн. за перевіряємий період.

З матеріалів справи вбачається, що основним видом діяльності КП «Харків-Сигнал» є допоміжне обслуговування наземного транспорту, що включає в себе виконання комплексу робіт по технічному нагляду, утриманню та ремонту технічних засобів реагування, що передбачено розділом 3 Статуту у редакції 2013 року. Діяльність підприємства спрямована на досягнення прибутку.

03 січня 2014 року між ПП «Бонна» та позивачем було укладено договір № 101, відповідно до умов якого постачальник (ПП «Бонна») зобов'язався поставити товар, а покупець (КП «Харків-Сигнал») зобов'язався оплатити вартість товару на умовах, даного договору. Обсяг товару, що постачається вказується відповідно до кількості у заявці за цінами постачальника, діючими на час поставки згідно рахунків-фактур.

Пунктом 6.8 договору № 101 визначено, що постачання товару може здійснюватися як автотранспортом покупця, так і постачальника, про що зазначається в заявці.

За договором від 03.01.2014, укладеним між ПП «Бонна» та позивачем постачальник зобов'язався поставити товар, а покупець - КП «Харків-Сигнал» зобов'язався оплатити вартість товару (електротехнічної продукції) на умовах даного договору, обсяг товару, що постачається, вказується відповідно до кількості у заявці за цінами постачальника, діючими на час поставки згідно рахунків-фактур.

Пунктом 6.8 договору визначено, що постачання товару може здійснюватися, як автотранспортом покупця, так і постачальника, про що зазначається в заявці.

Податковим кодексом України, зокрема, визначений вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (п.п.1.1 статті 1 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.198.1. Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод (п198.6 ст.198 Податкового кодексу України).

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України).

За правилами п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, перераховує суми податку до бюджету.

Пунктом 200.4 ст.200 Податкового кодексу України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

На підтвердження факту придбання товару у ПП «Бонна» КП «Харків-Сигнал» надано всі належним чином оформленні первинні документи. Реальність здійснення господарських операцій підтверджується використанням придбаного у ПП «Бонна» товару у виробничій діяльності позивача під час виконання взятих на себе зобов'язань з надання послуг з утримання технічних засобів регулювання дорожнього руху згідно договору про закупівлю полу за державні кошти від 08.04.2014, укладеного між Департаментом транспорту Харківської міської ради та додаткової угоди № 3 від 31.12.2014 до договору.

У ході виконання договорів поставки позивачем отримано від ПП «Бонна» податкові накладні, виписані контрагентом на суму вартості товарно-матеріальних цінностей, придбаних позивачем за договором.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За вимогами частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону № 996-XIV).

Виходячи з вимог наведених норм Податкового кодексу України, підтвердженням факту здійснення господарської операції є відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та підставою для нарахування податкового кредиту і податкового зобов'язання з податку на додану вартість є податкова накладна.

Усі первинні документи щодо правовідносин з ПП «Бонна» оформлені відповідно до вимог чинного законодавства та містять всі необхідні реквізити, передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах є неповними, недостовірними або суперечливими, чи гуртуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.

Крім того, платник податку не повинен відповідати за наслідки невиконання контрагентом покладених на нього зобов'язань, передбачених податковим законодавством.

За результатами проведеної перевірки КП «Харків-Сигнал» відповідачем, також, встановлено порушення заниження податкового зобов'язання в результаті заниження бази оподаткування податком на додану вартість при виконанні робіт по утриманню технічних зборів регулювання дорожнього руху, проведених для Департаменту інфраструктури Харківської міської ради та ТОВ «Епіцентр К».

Відповідно до п. 188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів. При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

У разі здійснення операцій відповідно до п. 198.5 ст. 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання (п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю базу з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні витрати, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов договору № 2 від 29.03.2016 ціна на послуги по утриманню технічних засобів регулювання дорожнього руху не підлягає державному регулюванні і, відповідно, встановлювати ціну належить виключно самим суб'єктам господарської діяльності, тобто учасникам договірних відносин.

Відповідно до п.14.1.71 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 188.1. статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

Підпунктом 153.2.1. пункту 153.2 ст. 153 Податкового кодексу України встановлено, що дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) пов'язаним особам, визначається відповідно до договірних цін, але не менших від звичайних цін на такі товари, роботи, послуги, що діяли на дату такого продажу, у разі, якщо договірна ціна на такі товари (роботи, послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (роботи, послуги).

Методи визначення та порядок застосування звичайних цін до 01.01.2013 р., відповідно до пунктів 1 та 2 розділу ХІХ «Прикінцеві положення» Податкового кодексу України, регулюється пунктом 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», яким встановлено, що обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом.

Згідно із підпунктом 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 1.20.2 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована.

Обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених Законом, згідно підпункту 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», покладається на податковий орган у порядку, встановленому Законом.

Якщо не доведено протилежне, звичайною ціною є договірна ціна, що відповідає рівню справедливих ринкових цін. Обов'язок доведення невідповідності рівня ціни договору рівню звичайної ціни покладається на податковий орган.

Всупереч зазначеним положенням, відповідачем не надано суду обґрунтованих доказів та підтверджень того, що ціна не відповідала рівню звичайної ціни (інформацію про укладені договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах (з урахуванням, наприклад, кількості (обсягу) товару), а акт перевірки позивача не містить жодного обґрунтування невідповідності відпускної ціни рівню звичайних цін, а тому донарахування позивачу податкових зобов'язань за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями є протиправними.

Щодо доводів адміністративного позову про порушення відповідачем вимог п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Статтею 81 Податкового кодексу України встановлені умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

За змістом п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу.

Непред'явлення платнику податків (його посадовим (службовим) особам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) направлення на проведення перевірки або пред'явлення направлення, оформленого з порушенням вимог, установлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При цьому слід враховувати, що платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами.

Тобто, на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

В даному випадку, перевірка стосовно позивача проведена відповідно до наказів від 13.07.2017 та 23.08.2017, копію наказу з направленнями на право проведення перевірки від 27.07.2017 були вручені уповноваженому представнику КП «Харків-Сигнал» до початку перевірки. Тобто, позивачем було допущено посадових осіб відповідача до перевірки, що підтверджується атом перевірки від 15.09.2017 № 12705/20-40-14-03-07/35586054.

Питання про можливість задоволення конкретних позовних вимог платника податків, спрямованих на відновлення його прав, має вирішуватися, виходячи із суті заявлених вимог та наявності спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між позивачем та контролюючим органом, протиправні дії (рішення) якого, на суб'єктивну думку позивача, порушили його право. При цьому, факт порушення права позивача та, як наслідок, наявність спірних правовідносин потребують доведення та встановлення в ході судового розгляду справи.

Разом з тим, передбачене пп. 20.1.1 п. 20.1 ст. 20, ст. 79 ПК України право контролюючого органу на проведення позапланової документальної виїзної перевірки позивача на підставі оспорюваних наказів є реалізованим, та дані накази після проведення перевірок вичерпали свою правову дію, оскільки є виконаними, а тому не є юридично значимими для позивача.

При цьому, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю. Водночас, допуск до виїзної перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

З огляду на те, що відповідач фактично реалізував право на проведення перевірок, за результатами яких складено акти, то правові наслідки наказів є вичерпаними, не призводять до правових наслідків відновлення порушеного права позивача.

Крім того, акт перевірки не є рішенням (актом індивідуальної дії) в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а є лише носієм інформації, встановленої під час проведення перевірки, та не порушує права платника. Крім того, висновки податкового органу за наслідками проведення перевірки, викладені у відповідному акті, не породжують для суб'єкта господарювання певних юридичних наслідків та не змінюють фінансово-економічне становище платника.

З огляду на викладене, ані акт перевірки, ані дії посадових осіб контролюючого органу щодо включення до акту певних висновків не породжують правових наслідків для платника податків, тобто не змінюють стану його суб'єктивних прав та не створюють жодних додаткових обов'язків для платника.

За правилами ч.ч.1, 2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки в порушення ст.ст.73, 74 КАС України, податковим органом не доведено обґрунтованості висновків акта перевірки, що стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд вважає, що адміністративний позов КП «Харків-Сигнал» підлягає задоволенню.

Судові витрати, які підтверджуються платіжним дорученням № 721 від 09.01.2018, підлягають розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.5-10, 72, 73, 74, 77, 139, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Комунального підприємства "Харків-Сигнал" (вул. Чоботарська, 6, м. Харків) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків) про скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 20.10.2017 № , № , № , № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області () на користь Комунального підприємства "Харків-Сигнал" () сплачений судовий збір у розмірі 32833,70 грн. (тридцять дві тисячі вісімсот тридцять три гривні 70 копійок).

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.04.2018.

Суддя В.В. Єгупенко