Справа № 804/440/18
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2018 року Справа № 804/440/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
позивача представників позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, -
11 січня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (а.с.5-12), у якому позивач просить суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 26 жовтня 2017 року №4380 про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого слідчого відділення Широківського віділу поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено наступне:
- ОСОБА_3 з 2014 року проходив службу в органах внутрішніх справ;
- З 08 вересня 2015 року займає посаду слідчого слідчого відділення Широківського відділу поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області;
- згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 26 жовтня 2017 року № 4380 на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани;
- з наказом позивач був ознайомлений лише 27 грудня 2017 року, після того як дізнався, що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності;
- подав 22 грудня 2017 року рапорт на ім'я начальника Криворізького відділення поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, яким просив надати належним чином завірену копію наказу про накладення дисциплінарного стягнення та належним чином завірену копію висновку службового розслідування, а також копії матеріалів, які були зібрані в процесі розслідування, але йому до дня подачі адміністративного позову не дали можливості ознайомитися з висновками службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення;
- позивач як член Первинної професійної спілки «Правозахисники країни», звернувся до неї з метою захисту своїх порушених прав;
- профспілкою 28 грудня 2017 року за вих.№ 353 до Головного управління Національної в Дніпропетровській області направлено запит, з проханням надати інформацію про підстави притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності;
- після ознайомлення з Наказом позивачу стало відомо, що було проведено службове розслідування щодо встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни;
- про те, що було призначено службове розслідування позивача повідомлено не було, у зв'язку з чим було порушено його права на: інформацію про підстави проведення такого розслідування; особисту участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять).
- висновок службового розслідування було затверджено без письмових пояснень позивача в рамках проведеного службового розслідування;
- про проведення службового розслідування позивач повідомлений не був, з матеріалами справи та висновком службового розслідування ознайомитися не надали можливості, а згідно з наказом від 26.10.2017 року №4380 на нього накладено дисциплінарне стягнення за вчинення дисциплінарного проступку, в чому саме полягав дисциплінарний проступок позивачу не зрозуміло;
- в наказі немає посилань на те, що позивач надавав письмові пояснення перед його виданням по факту ймовірного дисциплінарного проступку або відмовилася їх надавати як це передбачено статтею 149 Кодексу законів про працю України, з огляду на що, він вважає, що відповідачем був порушений порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача;
- у наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов'язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення;
- із наказу не вбачається коли саме мав місце факт порушення та в яких діях позивача він полягає;
- будь-яких фактів та доказів неналежного виконання позивачем службових обов'язків оскаржуваний наказ не містить, а загальне посилання на вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні правових актів не може засвідчувати факт вчинення дисциплінарного проступку;
- оскільки докази мають відповідати критеріям належності та допустимості, мотиви прийняття рішення мають бути викладені в самому рішенні (наказі), і не можуть бути в подальшому пояснені членами комісії або особою, яка приймала рішення;
- з оскаржуваним наказом погодитись не може, оскільки в його діях був відсутній склад дисциплінарного правопорушення;
- до жодного із восьми дисциплінарних стягнень передбачених статтею 12 Статуту ОВС - не притягувався;
- в період проходження служби в органах поліції на позивача не було накладено жодних дисциплінарних стягнень, що свідчить про належний рівень дотримання службової дисципліни та виконання службових обов'язків;
- позивач вважає, що при винесені наказу, не була врахована характеристика позивача, надана безпосереднім керівником;
- позивач зазначає, що відсутні навіть підстави для оголошення такого дисциплінарного стягнення як догана (накладення цього дисциплінарного стягнення в наказі нічим не обґрунтовано), а не іншого, більш легкого виду дисциплінарного стягнення;
- в резолютивній частині наказу відповідач покладається на загальні норми чинного законодавства, які передбачають усі без винятку основні обов'язки поліцейського, а також на Дисциплінарний статут ОВС, тобто, в наказі не конкретизовано, невиконання якого нормативно-правового акту ставиться у провину;
- підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність в діях особи ознак дисциплінарного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни;
- оскаржений наказ є необґрунтованим, тобто винесеним без урахуванням усіх обставин, що мають значення для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, не містить достатніх доказів вчинення дисциплінарного проступку позивачем, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_3 було залишено без руху (а.с.23-24).
23 січня 2018 року на виконання ухвали позивачем усунуто недоліки позовної заяви (а.с.27-52).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін та призначено до розгляду у судовому засіданні 12 лютого 2018 року о 13 год. 15 хв. (а.с.2).
Відповідач позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, надав до суду відзив на позовну заяву (а.с.60-63), в якому зазначив таке:
- висновком службового розслідування встановлено, що 21.03.2017 року начальником слідчого відділу Широківського відділення поліції Криворізького відділу поліції ОСОБА_7Г, відповідно вимог статей 39, 214 Кримінального процесуального кодексу України доручено проведення досудового розслідування слідчому Кудінову Руслану Геннадійовичу;
- 24.03.2017 року за вих.№48.8/2-2122 ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів слідчому судді Широківського районного суду Дніпропетровської області;
- 25.09.2017 року здійснено виїмку документів згідно ухвали Широківського районного суду Дніпропетровської області від 24.03.2017 року;
- відповідач вважає, що службовим розслідуванням вірно встановлено, що слідчим слідчого відділу Широківського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 порушено вимоги статті 40 Кримінального процесуального кодексу України, що виразилось у тривалому не проведенні слідчих (розшукових) дій;
- службовим розслідуванням від 27.09.2017 року встановлено факт порушення норм статті 40 Кримінального процесуального кодексу України, слідчим слідчого відділу Широківського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 не надано доказів в рамках службового розслідування, які б спростовували факт порушення службової дисципліни, а тому вважаємо, що Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області під час видання наказу від 26.10.2017 року №4380 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських СВ Широківського ВП Криворізького ВП ГУНП» діяло в межах повноважень та у спосіб передбачений законом.
19 лютого 2018 року у судовому засіданні позивач та представник відповідача підтримали вищенаведені правові позиції. Позивач надав пояснення щодо ознайомлення з оскаржуваним наказом 27 грудня 2017 року, відповідач проти вказаного факту не заперечував, у звязку з чим адміністративний позов визнаний судом таким, що поданий в строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України.
У звязку із наданням часу позивачу для надання відповіді на відзив на підставі положень частини другої статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні було оголошено перерву до 12 березня 2018 року о 15 год. 00 хв.
12 березня 2018 року у звязку з наданням часу позивачу ознайомитись із запереченнями відповідача на підставі положень частини другої статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України судом у судовому засіданні оголошеного перерву до 05 квітня 2018 року о 15 год. 00 хв.
05 квітня 2018 року у звязку з перебуванням головуючого судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Юхно І.В. на лікарняному адміністративну справу №804/440/18 знято з розгляду та призначено на 18 квітня 2018 року о 15 год. 00 хв.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про винесення окремої ухвали у адміністративній справі.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07 листопада 2015 року в Національній поліції.
09 грудня 2016 року наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №352 о/с відповідно до пункту 2 частини першої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» (у звязку з проведенням реорганізації) ОСОБА_3 з 09 грудня 2016 року призначено слідчим слідчого відділення Широківського відділу поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, звільнивши його з посади слідчого Інгулецького відділення поліції того ж відділку поліції (а.с.66).
Крім того, 27 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до начальника Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_8 із рапортом про надання копії наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та висновку службового розслідування з матеріалами, зібраними в процесі його проведення (а.с.87).
Листом Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 28 грудня 2017 року №48/7-К-151о/2 позивача було повідомлено, що за отриманням вищевказаних документів йому слід звернутись до розпорядника інформації, а саме: Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
Не погодившись із наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 26 жовтня 2017 року №4380 позивач звернувся до суду із адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) субєктів владних повноважень, суд зобовязаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Порядок та умови проходження служби у органах поліції, притягнення до дисциплінарної відповідальності врегульовані Законом України «Про Національну поліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 114, Правилами етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179 (далі - Правила етичної поведінки поліцейського), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 12 березня 2013 року № 230 (далі - Інструкція №230), Дисциплінарним статутом ОВС України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року №3460 (з урахуванням положень пункту 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 23 грудня 2015 року №901-VІІІ, яким до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України) та Кримінальним процесуальним кодексом України від 13 квітня 2012 року №4651-VI.
За приписами пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський зобов'язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.
Абзацами першим та другим пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейського, передбачено, що під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.
У статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ надано визначення поняттю «службова дисципліна», відповідно до якої це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівників органів внутрішніх справ України.
Статтею 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ встановлено, що дисциплінарний проступок це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
Положеннями статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника ОВС України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань на життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі на інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотримання громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати у належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.
Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.
Статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни. У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє. У разі повторного вчинення особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням його нетяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових обов'язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу дисциплінарним стягненням. Дисциплінарні стягнення у вигляді пониження в спеціальному званні на один ступінь на осіб, які мають перші спеціальні звання, і звільнення з посади на осіб, які обіймають посади найнижчого рівня, не накладаються. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Особа рядового або начальницького складу органу внутрішніх справ, яка повідомила про порушення вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» іншим працівником міліції, не може бути звільнена із служби чи змушена до звільнення або притягнута до дисциплінарної відповідальності у звязку з таким повідомленням. Рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності таких осіб оскаржується в установленому законом порядку. З метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного правопорушення або невиконанню вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», за поданням спеціально уповноваженого субєкта у сфері протидії корупції за рішенням начальника органу, який має право приймати або звільняти із служби особу, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування.
Пунктом 2.1 розділу ІІ Інструкції №230 передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, повязані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.
За приписами пункту 2.5 розділу ІІ Інструкції №230 підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в службових документах осіб РНС, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих в установленому законодавством України порядку.
Згідно з пунктом 2.6 розділу ІІ Інструкції №230 підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.
Відповідно до положень пункту 3.2 розділу ІІ Інструкції №230 службове розслідування проводиться посадовою особою, якій воно доручено, чи декількома особами у складі комісії, одна з яких за необхідності призначається головою цієї комісії.
За приписами пункту 6.3 розділу VІ Інструкції №230 встановлено, що особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування має право, зокрема, отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування; відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржити рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України. Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.
Пунктами 8.1 та 8.7 розділу VІІІ Інструкції №230 передбачено, що підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником.
Враховуючи вищевикладене, відповідач при призначенні та проведенні службового розслідування діяв в межах, на підставі та у спосіб, передбачені чинним законодавством.
Твердження позивача щодо його необізнаності про проведення службового розслідування спростовуються його особистими поясненнями від 25 вересня 2017 року, наданими під час проведення службового розслідування, у яких ним власноручно зазначено, що йому відомо про те, що проводиться службове розслідування (а.с.77).
За результатами службової перевірки, проведеної на підставі наказу від 22 вересня 2017 року №3911, відповідач дійшов до висновку про порушення позивачем службової дисципліни, яка виразилася у недотриманні статті 40 Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до статті 40 Кримінального процесуального кодексу України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.
Слідчий уповноважений:
1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;
2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом;
3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;
5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій;
6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру;
7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження;
8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу;
9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
У випадках відмови прокурора у погодженні клопотання слідчого до слідчого судді про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій чи негласних слідчих (розшукових) дій слідчий має право звернутися до керівника органу досудового розслідування, який після вивчення клопотання за необхідності ініціює розгляд питань, порушених у ньому, перед прокурором вищого рівня, який протягом трьох днів погоджує відповідне клопотання або відмовляє у його погодженні.
Слідчий зобовязаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.
Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобовязані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Однак, як вбачається з копії першого аркушу протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 04 липня 2017 року, долученої до відповіді на відзив, ОСОБА_3 провів виїмку речей в приміщенні ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Кривий Ріг, вул. Костенка 21 у спеціаліста з зовнішнього документообігу ОСОБА_11.
Відповідно до частини першої статті 165 Кримінального процесуального кодексу України особа, яка зазначена в ухвалі слідчого судді, суду про тимчасовий доступ до речей і документів як володілець речей або документів, зобов'язана надати тимчасовий доступ до зазначених в ухвалі речей і документів особі, зазначеній у відповідній ухвалі слідчого судді, суду.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не містить норм, на підставі яких слідчому дозволено здійснювати тимчасовий доступ до речей та документів у осіб та за адресами, які не вказані в ухвалі слідчого судді.
Таким чином, суд не приймає як доказ проведення ОСОБА_3 виїмки в ПАТ КБ «ПриватБанк» 04 липня 2017 року, а не 25 вересня 2017 року, протокол тимчасового доступу до речей і документів від 04 липня 2017 року, копія першої сторінки якого надана ним позивачем до матеріалів справи (а.с. 101).
Крім того, посилання позивача на те, що ним не було порушено строк виконання ухвали слідчого судді Широківського районного суду від 24 березня 2017 року, оскільки в ухвалі не встановлений строк її виконання, а лише строк її дії, суд не приймає до увагу, у звязку з тим, що відповідно до резолютивної частини вказаної ухвали строк її дії 1 місяць з дня постановлення, тобто процесуальні дії, встановлені у вказаній ухвалі, повинні бути вчинені слідчим в строк її дії, а саме: до 25 квітня 2017 року.
Доводи позивача щодо ненадання йому відповідачем копій матеріалів службового розслідування спростовуються особистим зверненням позивача із рапортом до неналежного розпорядника інформації.
Надаючи оцінку аргументам позивача щодо накладення стягнення на позивача більше ніж через місяць з дня, коли про проступок стало відомо керівництву, суд вважає зазначити наступне.
Згідно з пунктом 5.1 розділу V Інструкції №230 службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.
Відповідно до пункту 5.2 розділу V Інструкції №230 початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення.
Пунктом 5.3 розділу V Інструкції № 230 визначено, що завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування.
Так, як вже заначено судом вище, відповідно доповідної записки від 21.09.2017 року №48/8-2-1939 заступнику начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було повідомлено, що слідчим Кудіновим Русланом Геннадійовичем порушено службову дисципліну та не дотримано вимоги статті 40 Кримінального процесуального кодексу України.
Таким чином, строк на проведення службового розслідування встановлений Інструкцією № 230 відповідачем не пропущений.
Частиною першою статті 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ визначено, що дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.
При цьому, відповідно до положень частини другої вказаної статті у разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.
Отже, встановлені в ході службового розслідування обставини не були спростовані позивачем жодними належними та допустимими доказами під час судового розгляду справи.
З аналізу вищенаведених норм чинного законодавства та встановлених в ході судового розгляду обставин, суд дійшов висновку про наявність у відповідача підстав для притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності та винесення оскаржуваного наказу.
Частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З системного аналізу чинного законодавства України та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач при накладенні на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, відповідачем, як субєктом владних повноважень, під час судового розгляду повністю доведено правомірність оскаржуваного рішення.
Отже, відсутні підстави для скасування наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських СВ Широківського ВП Криворізького ВП ГУНП» від 26 жовтня 2017 року №4380.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 23 квітня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1