Справа № 808/564/18
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року (о 17 год. 55 хв.)Справа № 808/564/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1)

до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району (місцезнаходження: 69009, м. Запоріжжя, вул. Лізи Чайкіної, буд. 56)

про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району (далі Районна адміністрація по Заводському району, відповідач), в якому просить:

визнати неправомірною відмову відповідача щодо надання дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_2;

зобовязати відповідача прийняти у позивача пакет документів без ордера на приватизацію квартири АДРЕСА_2, відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що у серпні 2017 року зверталася до департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради з питання надання копії ордеру на квартиру АДРЕСА_3, однак отримала відповідь про неможливість надати запитувану інформацію у звязку з тим, що корінці обмінного ордеру зберігаються в відділі обліку та розподілу житлової площі департаменту лише з 1984 року. Пояснює, що у листопаді звернулась до відповідча із заявою про приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_1, однак їй було відмовлено через відсутність копії ордеру на надання житлової площі. Посилається на п. 41 Положення про порядок надання житлової площі в Українській РСР, затвердженого постановою від 20.12.1974 № 562 ОСОБА_2 Міністрів УРСР і Української ОСОБА_2 Професійних Спілок, яке діяло на час надання квартири, отже, на думку позивача, ордер було втрачено не з його вини. Ураховуючи вищевикладене, посилається також на п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань жилого комунального господарства України №396 від 15.12.2009, та вважає відмову відповідача в приватизації протиправною, а тому просить позов задовольнити повністю. Позивач в позовній заяві просить також про розгляд справи без його участі.

Ухвалою суду від 06.03.2018 відкрите провадження в адміністративній справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначене перше судове засідання на 30 березня 2018 року о 09 год. 45 хв.

26.03.2018 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на адміністративний позов (№ 9828), у яких вимоги позивача визнає частково, в частині позовних вимог про визнання неправомірною відмову щодо надання дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_4 вимоги позивача не визнає. Посилається на п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян України № 396 від 16.12.2009 та вказує, що позивач не надала копію ордеру про надання житлової площі, тому оформити приватизацію без повного пакету документів у відповідача немає підстав. З огляду на вищевикладене, відповідач вважає, що відмова щодо надання дозволу на приватизацію не є неправомірною. Позовну вимогу в частині зобовязання відповідача прийняти у ОСОБА_1 пакет документів без ордера на приватизацію квартири визнає. Враховуючи вищевикладене, просить позов задовольнити частково. Просить також розглянути справу без його участі.

Учасники справи у судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Відповідно до частини третьої статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1, з 13.10.1974 по теперішній час, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Довідкою від 03.11.2017 №26/2-12058, виданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

В даному приміщенні разом із позивачем за даною адресою зареєстровані та проживають по теперішній час також дочка ОСОБА_3 (з 16.03.1988), дочка ОСОБА_4 (з 24.10.1981), онук ОСОБА_5 (з 24.02.2000), онук ОСОБА_6Ю (з 10.02.2005) та онука ОСОБА_7О (з 03.07.2012), що підтверджується відповідними довідками про реєстрацію місця проживання від 03.11.2017, копіями паспортів та довідкою про склад сімї наймача квартири та займані ними приміщення від 27.11.2017 №725.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 складається з 2 кімнат жилою площею 23,68 кв. м, кухні площею 6,28 кв. м, сану зел площею 2,79 кв. м, коридору площею 4,25; 2,9 кв. м, обладнана балконом площею 0,819 кв. м. Загальна площа квартири 40,719 кв. м, що також підтверджується довідкою про склад сімї наймача квартири та займані ними приміщення від 27.11.2017 №725, виданою сектором роботи зі споживачами КП «Запоржремсервіс» ЗМР.

Житловий чек ОСОБА_1 не використовувався, у приватизаційних списках позивач не значиться, що підтверджується довідками АТ «Ощадбанк» від 21.11.2017.

У серпні 2017 позивач звернувся до департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради з питання надання копії ордеру на квартиру АДРЕСА_5, проте листом від 31.08.2017 № К-4113 було надано відповідь, що у відділі обліку та розподілу житлової площі департаменту, корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 року, тому надати запитувану інформацію не уявляється можливим.

У листопаді ОСОБА_1 звернулась до Районна адміністрація по Заводському району щодо приватизації житла та надала належним чином завірені копії документів, однак у відповіді № 12-0638 від 07.12.2017 позивачу повідомлено про відмову через відсутність повного пакету документів, а саме копії ордеру на надання житлової площі та повернуто надані ним документи.

Вважаючи відмову відповідача щодо надання дозволу на приватизацію квартири протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За змістом статті 9 Житлового України від 30.06.1983 № 5464-X громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII від 19.06.1992 (далі Закон № 2482-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих ОСОБА_2 народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Як встановлено частиною першою статті 2 Закону № 2482-ХІІ до обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

За приписами частини другої вищевказаної статті - не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-памяток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до статті 8 Закону № 2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Згідно з частиною десятою статті 8 Закону України № 2482-ХІІ органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань жилого комунального господарства України №396 від 15.12.2009 (далі Положення №396) громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сімї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Відповідно до пункту 18 вказаного Положення громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок); жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сімї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сімї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Наявними матеріалами справи підтверджено, що відповідачем листом від 07.12.2017 № К-0638 не було надано згоду позивачу на приватизацію квартири АДРЕСА_2 у звязку з тим, що у наданому пакеті документів, який не відповідає вимогам п. 18 Положення № 396 від 16.12.2009, а саме відсутня копія ордера про надання житлової площі. Відсутність у позивача ордеру підтверджується також останнім у адміністративному позові.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, діяла в межах Закону України № 2482-ХІІ та Положення № 396 від 16.12.2009, тому позовні вимоги в частині визнання неправомірною відмову Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району щодо надання дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_2, задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги зобовязати відповідача прийняти у ОСОБА_1 пакет документів без ордера на приватизацію квартири відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд зазначає, що відповідно до статті 5 Закону України № 2482-ХІІ кожний громадянин має право приватизувати займане ним житло.

Згідно із письмовими підтвердженнями позивача та довідки про реєстрацію місця проживання особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13.10.1974 по теперішній час.

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозвязку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про неправомірність та необґрунтованість дій відповідача щодо не прийняття пакету документів у позивача на приватизацію житла у звязку з ненаданням копію ордеру на спірну квартиру.

Так, суд виходить з того, що відповідно до статті 58 Житлового Кодексу України ордер, який видається громадянину на вільне жиле приміщення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ОСОБА_2 народних депутатів на підставі відповідного рішення, є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

При цьому, відповідно до пункту 41 Положення про порядок надання жилої площі в УРСР, затвердженого постановою ОСОБА_2 Міністрів УРСР № 562 від 20.12.1974, та пункту 72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою ОСОБА_2 Міністрів УРСР № 470 від 11.12.1984, які діяли на час надання квартири, при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації.

Тобто ордер є документом з обмеженим строком дії і не підлягає зберіганню у наймача.

Судом встановлено, що квартира № 47 в будинку по вул. Радіаторна 27-а була надана ОСОБА_1 на підставі обмінного ордеру у 1964 році. Позивач та члени її сімї вселилися до наданого житла і з моменту прописки в даній квартирі та до моменту передачі даного будинку в комунальну власність м. Запоріжжя (30.09.1999) в приватизації квартири не брали участь, що підтверджується довідками виданими Департаментом реєстраційних послуг (вих. № 04-26/2-12058 від 03.11.2017, вих. № 04-26/2-12062 від 03.11.2017, вих. № 04-26/2-12056 від 003.11.2017), даними ПрАТ «Дніпроспецсталь» («Книга реєстрації квартир, одноквартирних будинків, що належать громадянам на праві приватної власності»), були зареєстровані та фактично проживали в спірній квартирі.

Разом з тим, судом встановлено, що ордер на право користування спірним житлом на теперішній час не зберігся, відомості про нього в Департаменті житлово-комунальних послуг відсутні через перебіг значного строку з моменту його видачі. У звязку з цим позивач з обєктивних причин не могла надати його копію при зверненні до відповідача із заявою про приватизацію житла.

Із матеріалів справи також вбачається, що позивач на момент звернення з заявою про приватизацію житла була зареєстрована та проживала в спірній квартирі, раніше право на безоплатну приватизацію житла не використовувала, значиться в списках АТ «Ощадбанк» на приватизацію від 21.11.2017.

Також суд вважає необхідним вказати, що орган приватизації може відмовити в здійсненні приватизації житла тільки у випадках, передбачених законом, зокрема, визначених в частиною другою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якою визначено, що не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-памяток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обовязкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Однак, як встановлено судом, відповідач відмовив позивачу в приватизації житла у звязку з відсутністю ордеру, тобто з підстав, не передбачених Законом.

Таким чином, виходячи з того, що позивач та її родина була вселена до квартири АДРЕСА_2 на законних підставах, законність їх проживання у квартирі ніхто не оспорює, позивач в установленому порядку звернулась із заявою про приватизацію житла, надала усі наявні у неї документи, надати копію ордеру на житло не змогла з обєктивних причин, і відсутність ордеру не може бути підставою для відмови в приватизації житла, суд вважає, що порушене право позивача на житло підлягає захисту судом шляхом зобовязання відповідача прийняти у позивача пакет документів без ордера на приватизацію квартири, яку займає позивач.

При цьому, судом враховано також, що у вказаній частині зобовязання вчинити певні дії відповідачем позовні вимоги визнані, а тому на підставі частини четвертої статті 189 КАС України у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У звязку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 50% документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору у сумі 352,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1) до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району (місцезнаходження: 69009, м. Запоріжжя, вул. Лізи Чайкіної, буд. 56) про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобовязати Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Заводському району прийняти у ОСОБА_1 пакет документів без ордера на приватизацію квартири АДРЕСА_2, відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 352,40 грн. (триста пятдесят дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак