Справа № 465/953/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/1744/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Багрія В.М., Гінди О.М.,

при секретарі судового засідання Смидюк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 31 січня 2018 року (суддя Кузь В.Я., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, інспектора взводу №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 про скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21 лютого 2017 року звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, інспектора взводу №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 про визнання протиправними дій інспектора взводу №2 батальйону №3 УПП у м. Львові ДПП ОСОБА_2 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, визнання протиправними дій інспектора взводу №2 батальйону №3 УПП у м. Львові ДПП ОСОБА_3 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності; скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12.02.2017 Серія АР №558081 (далі Постанова-1) про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн, за порушення ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення; скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12.02.2017 Серія АР №550857 (далі Постанова-2) про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн, за порушення ч.6 ст.121 КУпАП. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувана Постанова-1 прийнята відповідачем без зясування всіх обставин справи. Зазначає, що ним була здійснена вимушена зупинка транспортного засобу по вул.Городоцькій у м. Львові, що була спричинена поганим самопочуттям. Про такі обставини він неодноразово повідомляв інспектора, однак його пояснення не були враховані. Наголошує, що розгляд справи відповідачем носив формальний характер, такий був здійснений без пред'явлення жодних доказів його вини. Що стосується Постанови-2 зазначає, що така також є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки складена відповідачем через деякий час приблизно через 900 метрів від місця винесення Постанови-1, та аргументована наявністю бруду на номерних знаках автомобіля позивача, хоч відповідачами надано дозвіл на керування транспортним засобом після проведення огляду транспортного засобу і не виявлено жодних зауважень до вигляду та стану автомобіля, в тому числі зауважень до забруднення номерних знаків.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 31 січня 2018 року у справі №465/953/17 заявлений позов задоволено частково. Відмовлено позивачу в задоволенні адміністративного позову в частині визнання протиправними дій інспектора взводу №2 батальйону №3 УПП у м. Львові майора поліції ОСОБА_2 та скасуванні постанови від 12.02.2017 серії АР №558081 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП ОСОБА_1 з накладенням штрафу у розмірі 255 грн. Визнано протиправними дії інспектора взводу №2 батальйону №3 УПП у м. Львові лейтенанта поліції ОСОБА_3 при винесенні ним постанови від 12.02.2017 серії АР №550857 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.121 КУпАП ОСОБА_1 з накладенням штрафу у розмірі 170 грн. та скасовано постанову від 12.02.2017 серії АР №550857.

З ухваленим у справі рішенням не погодився позивач, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі покликається на обставини викладені в позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч.4 ст.229, ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він здійснив вимушену зупинку з метою запобігання спричинення шкоди здоров'ю та життю інших учасників дорожнього руху, тобто у стані крайньої необхідності, з огляду на що оскаржувана Постанова-1 є правомірною та не підлягає скасування. Щодо Постанови-2 суд першої інстанції зазначив, що така підлягає скасуванню, оскільки її правомірність не доводиться матеріалами справи, а будь яких доказів відповідачем не надано.

Враховуючи фактичні обставини справи, такі висновки цього суду є не зовсім вірними, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження у розглядуваній справі є Постанова-1 та Постанова-2.

Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.02.2017 о 11 год. 40 хв. позивач, керуючи транспортним засобом Peugeot-301, номерний знак НОМЕР_1, в м. Львові по вул.Городоцькій, 151 здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив вимоги пп. 3.34 п.3 розділу 33 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі ПДР). На підставі наведеного, інспектором взводу №2 роти №2 батальйону №3 УПП у м. Львові ДПП майором поліції ОСОБА_2 винесено Постанову-1, згідно якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Позивач по справі не погоджується з винесеною щодо нього Постановою-1, від підпису та отримання такої відмовився, про що у ній зроблена відповідна відмітка. Вказує, що така зупинка була ним здійснена з дотриманням усіх ПДР та спричинена поганим самопочуттям, про що інспектору повідомлялось.

Підпунктом 3.34 п.3 розділу 33 ПДР встановлено, що в межах дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

У відповідності до п.1.10 ПДР зупинка це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Згідно з п.15.14 розділу 15 ПДР у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил.

Зі слів позивача, враховуючи вищенаведені вимоги, він під час вимушеної зупинки увімкнув аварійну сигналізацію, жодним чином не перешкоджаючи руху транспортних засобів. В цей час він знаходився в автомобілі у звязку із раптовим погіршенням стану здоровя, в той час, як особа, яка супроводжувала позивача під час поїздки, з метою відновлення нормального стану здоровя позивача та можливості продовження керування транспортним засобом, здійснив покупку лікарських засобів, підтвердженням чого є чеки, які містяться в матеріалах справи.

За змістом ч.1 ст.122 КУпАП порушення вимог дорожніх знаків тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття ж 222 КУпАП зазначає, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема за порушення правил дорожнього руху за частинами 1, 2, 3 ст.122 цього Кодексу. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Нормами ст.258 КУпАП встановлена можливість уповноваженим органам (посадовим особам) на місці вчинення правопорушення (зокрема, такого як і було вчинено позивачем) виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

У відповідності до приписів розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853; далі - Інструкція) постанова у справі про адміністративні правопорушення передбачені частинами 1, 2 і 3 ст.122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання (п.9 розділу ІІІ Інструкції).

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог п.8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (ст.285 КУпАП). Копія постанови вручається під підпис (п.5 розділу IV Інструкції).

Згідно з ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Посилання на жоден із цих доказів, які передбачені ст.251 КУпАП, у винесеній Постанові-1 є відсутніми.

В обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, апеляційний суд приходить до висновку про не порушення позивачем вимог пп.3.34 п.3 розділу 33 ПДР, позаяк він в межах дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» здійснив не зупинку транспортного засобу, а вимушену зупинку такого, що виключає притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. При цьому суд бере до уваги, що позивачу була викликана карета швидкої допомоги, лікарями якої у позивача було встановлено гостру респіраторну вірусну інфекцію, однак без надання медичної допомоги лікарем було дозволено позивачу продовжити рух, що останній і зробив.

За змістом ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Окрім цього, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах справи міститься лише Постанова-1, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1ст.122 КУпАП. Проте, постанова в справі про адміністративне правопорушення є предметом оскарження, а тому доказом в справі бути не може. Разом з тим, будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, зокрема, фото- відеозапис, яким зафіксовано адміністративне правопорушення, відповідач не надав. Враховуючи що будь-яких інших належних та допустимих доказів, крім Постанови-1, які б встановлювали факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідачем не надано, та не спростовано заперечень позивача, щодо вимушеності здійсненої зупинки, апеляційний суд вважає, що така є протиправною та необґрунтованою, а рішення суду про безпідставність заявленого позову в цій частині помилковим, та таким, що прийнято без зясування всіх обставин справи.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що 12.02.2017 о 13 год. 10 хв. позивач, керуючи транспортним засобом Peugeot-301, номерний знак НОМЕР_1, по вул.С.Бандери, 65 у м. Львові, здійснив рух із забрудненим номерним знаком, що не дає змоги чітко визначити символи з відстані 20 метрів, чим порушив пп. «в» п.2.9 розділу 2 ПДР. На підставі наведеного, інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону №3 УПП у м. Львові ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_3 винесено Постанову-2, згідно якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Позивач по справі не погоджується з винесеною щодо нього Постановою-2, від підпису та отримання такої відмовився, про що у ній зроблена відповідна відмітка.

У відповідності до п.30.2 розділу 30 ПДР на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка.

Згідно із пп. «в» п.2.9 розділу 2 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом без номерного знака або з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Відповідно до ч.6 ст.121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В даній адміністративній справі відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивачем було здійснено рух із забрудненим номерним знаком, що не дає змоги чітко визначити символи з відстані 20 метрів, тому враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи, фактичні обставини спірних правовідносин, колегія судів вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність спірної Постанови-2. Більше того, цілком обґрунтованими видаються твердження суду першої інстанції, який вказав, що при складанні попередньої Постанови-1, яка мала місце за декілька хвилин до складання Постанови-2, вказане правопорушення не було виявлено, хоч працівники поліції довший час перебували поряд з автомобілем позивача. Зупинка автомобіля позивача через такий короткий час після першої зупинки не дає підстав суду для того щоб визнати достатність часу для їх забруднення.

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, субєкт владних повноважень, не довів правомірність прийняття оскаржуваних Постанови-1 та Постанови-2.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що заявлені вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідачів щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та за ч.6 ст.121 КУпАП фактично охоплюються вимогами про скасування Постанови-1 та Постанови-2, а тому додаткового вирішення не потребують, через що в цій частині заявлений позов задоволенню не підлягає. Таким чином, заявлений позов в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12.02.2017 Серія АР №558081 та постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12.02.2017 Серія АР №550857, є підставним та обґрунтованим, оскільки суду не було надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт скоєння правопорушень; решта позовних вимог задоволенню не підлягають.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 31 січня 2018 року скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора взводу №2 роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції майора поліції ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12.02.2017 Серія АР №558081.

Скасувати постанову інспектора взводу №2 роти №2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12.02.2017 Серія АР №550857.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6