Справа № 826/10761/17
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Лебедєвої Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 січня 2018 року (дата складання повного тексту не зазначена) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Міністерства оборони України, третя особа Міністерство оборони України Тил Збройних сил України про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

08 серпня 2017 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Міністерства оборони України, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати незаконними дії відповідача щодо не забезпечення безоплатним харчуванням за рахунок держави у штатній їдальні ВІТІ позивача (слухача, розміщеного у казармі, у розташуванні військової частини) згідно з нормою №1 - загальновійськова, постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426, у період з 21 червня 2017 року по 31 серпня 2017 року, зобов`язати відповідача замість норми №1 - загальновійськова, постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426, виплатити позивачу грошову компенсацію у розмірі вартості цієї норми за період протягом якої він мав право на неї, але не був забезпечений за державні кошти, з 21 червня 2017 року по 31 серпня 2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. На думку апелянта, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що він має право на забезпечення харчуванням за рахунок держави на підстав пп.«в» п.1 приміток №1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426, як слухач вищого військового навчального закладу.

Тил Збройних сил України Міністерства оборони України подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, зазначаючи, що оскільки позивач має офіцерське звання, норма пп.«в» п.1 приміток до норми №1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426 на нього не розповсюджується.

Відповідач також подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, зазначаючи, що призвані на військову службу офіцери, виконують обов`язки і користуються правами, пільгами і забезпечуються всіма видами забезпечення, що передбачені для осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом, а оскільки позивач має офіцерське звання, він не відноситься до категорії осіб, що передбачені пп.«в» п.1 приміток до норми №1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426, яким забезпечується харчування за рахунок держави.

Тил Збройних сил України Міністерства оборони України про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, надіслав до суду лист від 16 квітня 2018року №341/11/2287т, в якому просив засідання провести без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України та має військове звання молодший лейтенант, присвоєне наказом Міністерства оборони України №274 від 05 червня 2006 року, що підтверджується посвідченням офіцера НОМЕР_1 (а.с.10).

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 15 червня 2017 року №402 (а.с.10 зворот) відповідно до ч.5 ст.11 та ч.7 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» молодшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 призвано на військову службу за призовом осіб офіцерського складу до збройних Сил України на 18 місяців та призначено слухачем 5 курсів перепідготовки та підвищення кваліфікації Військового інституту телекомунікацій та інформатизації.

Згідно з наказом начальника 5 курсів перепідготовки та підвищення кваліфікації (по стройовій частині) від 20 червня 2017 року №13 (а.с.14) позивача призначено слухачем 5 курсів перепідготовки та підвищення кваліфікації, з 20 червня 2017 року зараховано до списків особового складу курсів, на всі види забезпечення, вважати таким, що приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом 750,00 грн. Виплачувати надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60%, премію за особистий вклад у загальний результат служби від максимального розміру посадового окладу 400%.

Відповідно до наказу начальника 5 курсів перепідготовки та підвищення кваліфікації (по стройовій частині) від 22 вересня 2017 року №46 позивача, призначеного наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 08 вересня 2017 року №410 начальником відділення передавальних радіопристроїв радіоцентру польового вузла зв`язку 101 окремого полку зв`язку Повітряних сил Збройних Сил України вважати таким, що посаду і справи здав і вибув до нового місця служби м.Вінниця. З 22 вересня 2017 року виключено із списків особового складу 5 курсів перепідготовки та підвищення кваліфікації та всіх видів забезпечення.

Вважаючи, що за період з 21 червня 2017 року по 31 серпня 2017 року відповідачем протиправно було утримано кошти за харчування у їдальні ВІТІ, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що за рахунок держави харчуванням забезпечуються лише слухачі вищих військових навчальних які не мають офіцерських звань, в той же час, продовольче забезпечення особового складу Збройних Сил України, який не підлягає забезпеченню за державні кошти, здійснюється за плату. А грошове забезпечення за липень-вересень 2017 року було отримано позивачем під особистий підпис, що підтверджується відомостями.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту».

Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадянам України, які мають освітній ступінь вищої освіти не нижче бакалавра, пройшли повний курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу, склали встановлені іспити та атестовані до офіцерського складу, присвоюється відповідне первинне військове звання офіцера запасу. У разі потреби вони за наказом Міністра оборони України підлягають призову для проходження військової служби осіб офіцерського складу.

Згідно ч.7 ст.23 наведеного Закону для громадян України, які призвані на військову службу, встановлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні:

для осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, - до 18 місяців;

для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, - до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, п.п.216, 217 р.Х «Особливості проходження військової служби за призовом осіб офіцерського складу» якого передбачено, що на військову службу за призовом осіб офіцерського складу в разі потреби за наказом Міністра оборони України призиваються офіцери запасу на строк, у кількості і за військово-обліковими спеціальностями, визначеними Міністром оборони України.

Офіцери, призвані на військову службу, направляються у розпорядження відповідних командирів (начальників), які мають право призначати їх на посади, та переміщуються по службі на підставах і в порядку, визначених цим Положенням. Вони виконують обов`язки і користуються правами, пільгами і забезпечуються всіма видами забезпечення, що передбачені для осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426 затверджено норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, зокрема норму №1 - загальновійськову, відповідно до пп.«в» п.1 приміток якої за цією нормою за рахунок держави харчуванням забезпечуються курсанти вищих військових та вищих навчальних закладів МВС, ДСНС, Держспецзв`язку і Державної кримінально-виконавчої служби, а також слухачі вищих військових навчальних закладів та вищих навчальних закладів МВС, ДСНС і Державної кримінально-виконавчої служби, які не мають офіцерських звань, військовослужбовці, поліцейські та особи рядового і молодшого начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які навчаються у школах і на курсах з підготовки прапорщиків, мічманів та в навчальних центрах підготовки поліцейських Національної поліції, центрах підвищення кваліфікації персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, за винятком тих, що забезпечуються харчуванням за іншими нормами.

З аналізу наведених норм законодавства України, що регулюють спірні правовідносини вбачається, що призвана на військову службу особа офіцерського складу, забезпечується всіма видами забезпечення, що передбачені для осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом. Забезпечення харчуванням за рахунок держави згідно норми №1 - загальновійськова таких осіб здійснюється у виключних випадках, визначених у п.1 приміток до норми №1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги позивач посилається на те, що наведене у пп.«в» п.1 приміток до норми №1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426 уточнення «які не мають офіцерських звань» стосується лише слухачів вищих навчальних закладів МВС, ДСНС і Державної кримінально-виконавчої служби, та вказане обмеження не застосовується до слухачів вищих військових навчальних закладів, до яких належить позивач.

Колегія суддів зазначає, що при побудові наведеної норми законодавцем застосовано сполучник «та», який поєднує частини речення, у зв`язку з чим слово «слухачі» та слова «які не мають офіцерських звань» належать до обох поєднаних сполучником частин.

Таким чином, вказана норма застосовується наступним чином, а саме - за рахунок держави харчуванням забезпечуються слухачі вищих військових навчальних закладів, які не мають офіцерських звань та слухачі вищих навчальних закладів МВС, ДСНС і Державної кримінально-виконавчої служби, які не мають офіцерських звань.

Як встановлено судом, позивач має військове звання офіцера - молодший лейтенант та його було призвано на військову службу за призовом осіб офіцерського складу до Збройних Сил України та призначено слухачем 5 курсу перепідготовки та підвищення кваліфікації Військового інституту телекомунікацій та інформатизації.

Отже, позивач являється слухачем вищого військового навчального закладу та має офіцерське звання, а тому пп.«в» п.1 приміток до норми №1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426, який передбачає забезпечення харчуванням за рахунок держави, до нього не застосовується.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на норми ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якими розмежовуються поняття курсант та слухач вищих військових навчальних закладів, оскільки наведені у вказаній статті визначення стосуються громадян України, які в установленому порядку зараховані до вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів для здобуття певних освітніх та освітньо-кваліфікаційних рівнів, в той час, як позивача не було зараховано до Військового інституту телекомунікацій та інформатизації, а призвано на військову службу за призовом, призначено слухачем 5 курсів перепідготовки та підвищення кваліфікації та зараховано до списків особового складу.

Відповідно до телеграми Тилу Збройних Сил України Міністерства оборони України від 19 червня 2017 року №341/4/4002 (а.с.34), з метою єдиного розуміння порядку продовольчого забезпечення громадян України, призваних на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, під час їх перебування на курсах перепідготовки та підвищення кваліфікації вищих навчальних закладів та військових навчальних підрозділів (далі - військові частини) повідомлено, що їх харчування організовується за плату. Розрахунки за харчування вищевказані особи здійснюють в їдальнях військових частин безпосередньо із суб`єктами господарювання, з яким Департаментом державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України укладено договори про закупівлю харчування, за рахунок коштів, отриманих ними в якості грошового забезпечення. Харчування осіб офіцерського складу за рахунок держави здійснюється у разі їх перебування в польових умовах (в таборах, на навчаннях, маневрах) під час відпрацювань завдань з бойової (навчально-бойової) підготовки згідно з пп.«л» п.1 норми №1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426.

Зміст вказаної телеграми доведено до відома, в тому числі позивача, 21 червня 2017 року, згідно додатку №1 до протоколу №1 від 21 червня 2017 року (а.с.36-40) зустрічі керівного складу ВІТІ з офіцерами запасу, які прибули на 5 КППК, про що міститься особистий підпис позивача.

Оригінали зазначених документів були надані представниками відповідача у судовому засіданні та оглянуті судом.

Крім того, в матеріалах справи наявний рапорт ОСОБА_1 від 20 червня 2017 року (а.с.35), згідно з яким позивач, відповідно до примітки 6 до норми №1 - загальновійськової постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426 просив забезпечувати його з 21 червня 2017 року за власним бажанням харчуванням через курсантську їдальню військового інституту згідно із загальновійськовою нормою за плату в розмірі, що відповідає розрахунку його вартості, за рахунок його грошового забезпечення.

Отже, позивач був обізнаний з тим, що продовольче забезпечення осіб офіцерського складу, під час їх перебування на курсах перепідготовки та підвищення кваліфікації організовується за плату та ним було самостійно прийнято рішення про харчуванням через курсантську їдальню військового інституту згідно із загальновійськовою нормою за рахунок його грошового забезпечення.

Як зазначав представник відповідача у судовому засіданні, слухачі 5 КППК ВІТІ мали право самостійно визначити своє місце проживання, харчування на час перебування на 5 КППК ВІТІ, в тому числі і поза межами ВІТІ. Всім бажаючим проживати та харчуватися на території ВІТІ надавалась така можливість. Зокрема, позивачу було надано право на розміщення в казармі ВІТІ та харчуватися за плату у їдальні ВІТІ, яким він і скористався.

Згідно з п.6 приміток до норми №1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426 військовослужбовці офіцерського складу, військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, у тому числі військовослужбовці Держспецзв`язку, та особи рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту під час перебування їх у польових умовах та в інших випадках за відсутності підприємств громадського харчування можуть забезпечуватися харчуванням через їдальні військових частин та органів і підрозділів цивільного захисту згідно із загальновійськовою нормою за плату в розмірі, що відповідає розрахунку його вартості.

Порядок взаємодії Міноборони та суб`єктів господарювання щодо харчування військовослужбовців Збройних Сил України та штатних тварин військових частин, визначається Інструкцією з організації продовольчого забезпечення Збройних Сил України та годування штатних тварин військових частин Збройних Сил України шляхом залучення суб`єктів господарювання, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 09 лютого 2016 року №62, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10 березня 2016 року за N 361/28491, відповідно до п.6 р.І якої для особового складу ЗСУ, який не підлягає забезпеченню за державні кошти, продовольче забезпечення здійснюється за плату.

В матеріалах справи наявна копія договору №286/6/17/1 від 28 березня 2017 року (а.с.63) про закупівлю харчування (послуги щодо забезпечення харчуванням, харчовими продуктами особового складу військових частин та військових навчальних закладів Збройних Сил України, інших осіб, які згідно з законодавством мають право на забезпечення харчуванням у стаціонарних та польових умовах у тому числі годування штатних тварин), укладений між Міністерством оборони України (замовник) та ТОВ «Укрпродакорд ОР» (виконавець), за умовами якого виконавець зобов`язується у 2017 році надавати Міністерству оборони України послуги, зазначені у специфікації до цього договору, освіження продовольства, а замовник - прийняти послуги і оплатити у строки за цінами згідно з положеннями цього договору (п.2.1 договору). Відповідно до п.2.2 договору до військових частин закладів, установ, для особового складу яких будуть надаватися послуги щодо організації харчування, належить Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації. Згідно з п.2.4 договору ціна послуги (однієї добової видачі) щодо харчування за нормою №1 - загальновійськова в стаціонарних умовах становить 62,30 грн. без ПДВ.

Таким чином, позивач, як слухач вищого військового навчального закладу - ВІТІ, який має офіцерське звання молодший лейтенант, не підлягає забезпеченню харчуванням за державні кошти за нормою №1 - загальновійськова згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426, у зв`язку з чим були відсутні підстави для зарахування його на продовольче забезпечення у ВІТІ, оскільки його продовольче забезпечення мало здійснюватися за плату.

Крім того, Фінансовою службою ВІТІ позивача поставлено на грошове забезпечення згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року №260 та згідно з наявними в матеріалах справи відомостями про виплату грошей №35А за липень 2017 року, №39Б за серпень 2017 року та №40А за вересень 2017 року (а.с.50-62), ОСОБА_1 одержав за липень - 8247,52 грн. (компенсація НДФЛ 1507,16 грн.), за серпень - 7845,53 грн. (компенсація НДФЛ 1433,70 грн.), за вересень 2017 року - 5753,39 грн. (компенсація НДФЛ - 1051,38 грн.), про що у відомостях міститься підпис позивача про одержання.

У судовому засіданні апелянт стверджував, що при видачі грошового забезпечення у касі військової частини від касира ВІТІ він отримував на руки грошове забезпечення не у повному обсязі, тобто з грошового забезпечення було утримано кошти за надані послуги у сфері харчування у їдальні ВІТІ.

В той же час, матеріали справи не містять жодних доказів, що позивачем кошти згідно вказаних відомостей були одержані не в повному обсязі, зокрема з відрахуванням плати за харчування. Відомості про виплату грошей №35А, №39Б, №40А не містять жодних зауважень щодо одержання грошового забезпечення позивачем у меншому розмірі, ніж у них зазначено.

В матеріалах справи наявна копія колективного рапорту курсовому офіцеру 5 КППК (а.с.15-16), в якому, зокрема позивач, просив виплатити різницю недоотриманого основного грошового забезпечення в повному обсязі кожному слухачу, надати для ознайомлення відповідний письмовий наказ керівництва на підставі якого з нього було утримано кошти з основного грошового забезпечення, забезпечити триразовим харчуванням змінного складу військовослужбовців (слухачів) 5 КППК за рахунок коштів Держави (Міноборони). Однак, наведений рапорт не містить дати його складання та підпису, а також жодної відмітки про його отримання та реєстрацію відповідачем.

Відповідно до п.2 Функціональних обов`язків слухача курсів перепідготовки та підвищення кваліфікації, затверджених начальником курсів перепідготовки та підвищення кваліфікації (а.с.11) у період навчання слухачі проживають в казарменому приміщенні на 5 КППК і знаходяться на території ВІТІ. Слухачам, що мешкають в Київському гарнізоні дозволяється вибуття за місцем проживання в будні дні з 18.00 до 7.50, для решти особового складу дозволяється вибуття за межі підрозділу до 22.00 поточного дня, або до 07.50 за окремим рішенням начальника 5 КППК.

Отже, позивач мав право на вибуття за межі підрозділу щодня до 22.00, в тому числі для самостійного харчування за власні кошти за межами підрозділу. В той же час, жодних заяв чи рапортів щодо відмови від забезпечення харчуванням через курсантську їдальню військового інституту за рахунок власного грошового забезпечення позивачем не подавалось.

У своїй апеляційній скарзі позивач заявляв клопотання про витребування у відповідача доказу - атестата на продовольство, або його дублікат, та про виклик у якості свідків колишніх слухачів 5 КППК ВІТІ - лейтенантів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , однак у судовому засіданні не наполягав на задоволенні вказаних клопотань та відмовився від них.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що позивач не мав права на забезпечення харчуванням за рахунок держави відповідно до пп.«в» п.1 приміток до норми №1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426, а тому відсутні підстави для визнання незаконними дій відповідача щодо не забезпечення ОСОБА_1 безоплатним харчуванням за рахунок держави та зобов`язання ВІТІ виплатити позивачу компенсацію у розмірі вартості норми №1 - загальновійськова за період з 21 червня 2017 року по 31 серпня 2017 року.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма