Справа № 753/6158/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2018 року

Київ

справа №753/6158/16-а

адміністративне провадження №К/9901/14343/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

розглянув у письмовому провадженні справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року (суддя Леонтюк Л.К.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2016 року (судді Беспалова О.О., Грибан І.О., Губська О.А.) у справі № 753/6158/16-а за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - управління ПФУ)про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до управління ПФУ про визнання протиправними дій щодо відмови у відновленні виплати пенсії за вислугу років з 01 квітня 2015 року; скасування рішення від 22 лютого 2016 року № 112/О-100 (далі - Оскаржуване рішення) щодо відмови у відновленні виплати пенсії відповідно до статті 501 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-XII); зобов'язання поновити з 01 квітня 2015 року виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років та виплатити пенсію за минулий час (11 місяців) з 01 квітня 2015 року.

Дарницький районний суд міста Києва постановою від 11 травня 2016 року у задоволенні позову відмовив.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 21 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасував в частині відмови у задоволенні позовних вимог з 01 квітня по 31 грудня 2015 року. В цій частині прийняв нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 01 квітня по 21 вересня 2015 року залишив без розгляду. Позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 22 вересня по 31 грудня 2015 року задовольнив частково: визнав протиправною відмову управління ПФУ у поновленні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначеної згідно зі статтею 501 Закону № 1789-XII, за період з 22 вересня по 31 грудня 2015 року; зобов'язав управління ПФУ поновити ОСОБА_1 з 22 вересня по 31 грудня 2015 року виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років; в іншій частині постанову Дарницького районного суду міста Києва від 11 травня 2016 року залишив без змін

Суди встановили, що позивач з 1986 року працює в органах прокуратури України.

З квітня 2010 року вона перебуває на обліку як пенсіонер за вислугою років відповідно до статті 501 Закону № 1789-XII.

З 01 квітня 2015 року позивачу призупинено виплату пенсії у зв'язку з набранням чинності Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ).

19 лютого 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про відновлення пенсії відповідно до статті 501 Закону № 1789-XII.

Управління ПФУ Оскаржуваним рішенням відмовило у відновленні виплати пенсії з посиланням на Закон № 213-VІІІ та Закон України від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 911-VІІІ).

ОСОБА_1 не погодилася із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і звернулася із касаційною скаргою про їх скасування та прийняття нового рішення про задоволення позову. Покликається на те, що при відновлені їй пенсії як працівнику прокуратури має застосовуватись норма, яка діяла на момент призначення пенсії, а положення Законів № 213-VІІІ та № 911-VІІІ суперечать положенням статей 21, 22 та 46 Конституції України. Вважає, що пенсія їй має бути виплачена за минулий час з 1 квітня 2015 року.

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2016 року та залишити в силі постанову Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року. Вказує на те, що позивачу підставно призупинено виплату пенсії з 01 квітня 2015 року. Посилається на безпідставність поновлення з 22 вересня 2015 року виплати пенсії відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ, оскільки вважає, що ця норма не містить приписів щодо відновлення виплати пенсії.

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон № 213-VIIІ, яким внесено зміни до статті 47 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами від 17 листопада 1992 року № 2790-ХІІ «Про статус народного депутата України», від 10 грудня 2015 року № 889-VII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VII), від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до Закону № 1058-IV, не виплачуються.

Водночас пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Оскільки Закон № 213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 1697-VII.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що з 01 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом № 1697-VII, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону №1058-IV.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2016 року у справі №333/6710/15-а.

Значить, як правильно указав суд апеляційної інстанції, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими в частині зобов'язання відповідача поновити їй виплату пенсії за віком, починаючи з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Поряд з цим відповідно до частин першої та другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Згідно зі статтею 100 КАС адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановлюється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

З огляду на викладене, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду (22 березня 2016 року), суд апеляційної інстанції правильно вирішив залишити без розгляду позовні вимоги, але неправильно визначив період. Замість правильного з 01 червня по 21 вересня 2015 року, суд помилково зазначив період з 01 квітня по 21 вересня 2015 року включно. Однак такий висновок суду не вплинув на правильність вирішення спору по суті та жодним чином не порушив право позивача на належне йому поновлення виплати пенсії відповідно до діючого нормативного регулювання.

Вирішуючи питання про наявність у позивача права на отримання пенсії за віком починаючи з 1 січня 2016 року по дату подання позову (22 березня 2016 року), суд апеляційної інстанції слушно указав, що Законом № 911-VIII внесено зміни до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV, абзаци другий і третій якої викладені в такій редакції: «Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами № 889-VII, № 1697-VII, № 2453-VI, призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Отже, з 1 січня 2016 року призначені пенсії не виплачуються, у разі роботи осіб на посадах та на умовах, передбачених законами № 889-VII, № 1697-VII, № 2453-VI.

Суд визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційну скаргу позивачки слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко