Справа № 804/1266/18
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2018 року Справа № 804/1266/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В, розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» до ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності, -
15 лютого 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» до ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України (а.с.3-7), в якому позивач просить суд:
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України на користь Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» витрати по підготовці справи до розгляду в розмірі 2 200,00 грн.;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України на користь Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» понесені витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 762,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено наступне:
- первинною професійною спілкою «Правозахисники країни» 11 жовтня 2017 року до ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України направлено запит від 11 жовтня 2017 року за вих. №235 з проханням надати інформацію про рішення прийняте відносно заяв від 06.11.2017 року про відрахування членських профспілкових внесків від членів Профспілки, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4;
- запит Профспілки 17 жовтня 2017 року отриманий ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення;
- заяви про відрахування членських профспілкових внесків членів Профспілки від 06 жовтня 2017 року були направлені до ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України 10 жовтня 2017 року та отримані останнім: заява ОСОБА_2 17 жовтня 2017 року, заява ОСОБА_4 17 жовтня 2017 року, заява ОСОБА_3 12 жовтня 2017 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень;
- листом від 20 жовтня 2017 року за вих. №5524/41/5/03-2017 ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України повідомив на запит №235 від 11.10.2017 року, що до ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України станом на 18 жовтня 2017 року рапортів про відрахування членських профспілкових внесків на рахунок Профспілки від ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не надходили;
- на думку позивача, зазначений лист за своїм змістом не є відповіддю на запит Профспілки від 11 жовтня 2017 року за вих.№ 235, так як ніякої інформації по запиту не містить;
- позивач вважає, що зазначеним листом ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України зовсім не надав інформації на запит Профспілки від 11 жовтня 2017 року за вих. № 235, так як повинен був надати інформацію про надходження заяв членів Профспілки та прийняте рішення по ним або повідомити, що рішення по заявам ще не прийнято;
- заяви членів Профспілки ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України отримані 12 жовтня 2017 року та 17 жовтня 2017 року, а відповідь Профспілці надавалась 20 жовтня 2017 року;
- питання, яке висвітлювалося в запиті до ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України стосувалися членів Профспілки;
- ненадання ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України інформації на запит Профспілки, в п'ятиденний термін, а також ненадання належної (запитуваної) інформації на цей запит, перешкоджає діяльності останній в здійсненні своїх прав передбачених статті 28 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності»;
- бездіяльність ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України, позивач вважає протиправною, так як ненадання запитуваної інформації було необґрунтовано, а підстав та причин не надавати своєчасно таку інформацію не було.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року адміністративний позов Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» було залишено без руху (а.с.42-43).
12 березня 2018 року на виконання ухвали позивачем усунуто недоліки позовної заяви (а.с.46-47).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2018 року позовну заяву Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» прийнято до розгляду та відкрито в адміністративній справі спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (а.с.2).
З 19 березня 2018 року по 17 квітня 2018 року включно суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Юхно І.В. не здійснювала судочинство у звязку з тим, що у період з 19 березня 2018 року по 04 квітня 2018 року включно перебувала у додатковій відпустці; у період з 05 квітня 2018 року по 11 квітня 2018 року включно перебувала на лікарняному; у період з 12 квітня 2018 року по 13 квітня 2018 року включно перебувала у щорічній відпустці; у період з 15 квітня 2018 року по 17 квітня 2018 року включно перебувала у відрядженні.
Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.53-54), в якому зазначив таке:
- позивач 11 жовтня 2017 року направив до відповідача запит за вих. №235 з проханням надати інформацію про рішення, прийняте відносно заяв про відрахування членських профспілкових внесків від членів профспілки ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4;
- позивач посилався на статтю 28 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та зазначав, що вказані інспектори є членами Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» та їх заяви про відрахування членських внесків нібито направлені на адресу відповідача засобами поштового зв'язку;
- вказаний запит за вих. №235 було отримано відповідачем 17 жовтня 2017 року;
- заяви про відрахування членських внесків від ОСОБА_2 та ОСОБА_4 надійшли 17 жовтня 2017 року, в заява ОСОБА_3 12 жовтня 2017 року;
- як вбачається з тексту запиту за вих. №235, позивач просив надати йому інформацію про те, чи буде відповідач проводити відповідні відрахування на користь позивача;
- отже, позивач просив надати йому інформацію, яка стосується його власних інтересів та яка жодним чином не відноситься до трудових і соціально-економічних прав та законних інтересів членів профспілки;
- разом з тим, відповідач зауважує, що п'ятиденний строк встановлений для розгляду лише запитів профспілки стосовно трудових і соціально-економічних прав та інтересів членів такої профспілки, а також інформації про результати господарської діяльності підприємства, на якому працює член такої профспілки;
- таким чином, запит позивача за вих. №235 не підлягає розгляду в порядку статті 28 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»;
- відповідач звертає увагу, що заяви інспекторів патрульної поліції про відрахування з грошового забезпечення членських внесків на користь позивача з відповідними копіями документів були направлені позивачем на адресу відповідача майже одночасно з запитом за вих. №235;
- відповідно до змісту цих документів, вони були передані для подальшого розгляду різним виконавцям;
- перевіривши інформацію, зазначену позивачем в його запиті за вих. №235, зважаючи на кількість кореспонденції, яка щодня надходить на адресу відповідача від підприємств, установ, організацій та громадян, та не виявивши наявності вказаних заяв інспекторів, 20 жовтня 2017 року за вих.№5524/41/5/03-2017 відповідачем було надано відповідь на вищевказаний запит позивача, в якій зазначається про те, що станом на 18 жовтня 2017 року рапортів про відрахування членських профспілкових внесків на користь позивача від вказаних вище співробітників патрульної поліції не надходили;
- таким чином, не знайшовши за інформацією, наданою позивачем в його запиті, відповідних документів, відповідач, не відмовляючи позивачу в наданні інформації, роз'яснив позивачу про відсутність на момент надання відповіді заяв, про прийняте рішення за якими запитує позивач;
- повторних звернень аналогічного змісту від позивача на адресу відповідача не надходило;
- не дивлячись на посилання позивача в його позові на перешкоджання діями/бездіяльністю відповідача його діяльності в здійсненні своїх прав, передбачених Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», будь-якої практичної мети запит позивача за вих. №235 не має та наявність або відсутність запитуваної позивачем інформації жодним чином не впливає на права та обов'язки позивача як профспілки;
- ані прав та інтересів самого позивача, ані прав та інтересів інших осіб порушено, на думку відповідача, не було, що виключає настання негативних наслідків;
- відповідь на запит за вих. №235 була згодом надана відповідачем й шляхом здійснення на користь позивача щомісячних відрахувань суми членських профспілкових внесків з грошового забезпечення вказаних раніше інспекторів патрульної поліції;
- відповідач також заперечив проти відшкодування позивачу витрат по підготовці справи до розгляду.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
06 жовтня 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як членами професійної спілки «Правозахисники країни» на імя начальника ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_5 складені заяви з проханням на підставі положень статті 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» утримувати з їх грошового забезпечення впродовж усього періоду проходження служби в ОВС членських профспілкових внесків у розмірі 3% на зазначені реквізити. Також повідомлено, що вказаними членами профспілки була надана згода первинній професійній спілці «Правозахисники країни» на збір та обробку їх персональних даних. Поряд із цим, їх заяви просили розглянути як безстрокові угоди з роботодавцем про безготівкову сплату членських профспілкових внесків (а.с.8-10)
10 жовтня 2017 року на адресу ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України первинною професійною спілкою «Правозахисники країни» було направлено заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 від 06 жовтня 2018 року про відрахування членських профспілкових внесків на рахунок професійною спілки «Правозахисники країни», які отримані відповідачем 12 жовтня 2017 року заява ОСОБА_3, а 17 жовтня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що підтверджується наданими до матеріалів справи копіями рекомендованих повідомлень (а.с.11).
Первинною професійною спілкою «Правозахисники країни» 11 жовтня 2017 року до ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України було також направлено запит від 11 жовтня 2017 року за вих. №235 з проханням надати інформацію про рішення прийняте відносно заяв про відрахування членських профспілкових внесків від членів Профспілки, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.12).
Вищевказаний запит отриманий ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України 17 жовтня 2017 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.13).
ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України від 20 жовтня 2017 року за вих.№5524/41/5/03-2017 позивачеві повідомлено, що до відповідача станом на 18 жовтня 2017 року рапорти про відрахування членських профспілкових внесків на рахунок Профспілки ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не надходили (а.с.14).
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) субєктів владних повноважень, суд зобовязаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані положеннями Конституції України, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15 вересня 1999 року №1045-XIV, Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VІІІ та Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року №2657-ХІІ.
Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Статтею 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що професійна спілка (профспілка) - це добровільна неприбуткова громадська організація, що об'єднує громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання); первинна організація профспілки - добровільне об'єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі; член профспілки - особа, яка входить до складу профспілки, визнає її статут та сплачує членські внески.
Статтею 3 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено сферу дії цього закону та встановлено, що його дія поширюється на діяльність профспілок, їх організацій, об'єднань профспілок, профспілкових органів і на профспілкових представників у межах їх повноважень, на роботодавців, їх об'єднання, а також на державні органи та органи місцевого самоврядування.
Особливості застосування цього Закону у Збройних Силах України (для військовослужбовців), Національній поліції, Державній кримінально-виконавчій службі України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України встановлюються відповідними законами.
Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» громадяни України мають право на основі вільного волевиявлення без будь-якого дозволу створювати профспілки, вступати до них та виходити з них на умовах і в порядку, визначених їх статутами, брати участь у роботі профспілок.
Приписами статті 7 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що членами профспілок можуть бути особи, які працюють на підприємстві, в установі або організації незалежно від форм власності і видів господарювання, у фізичної особи, яка використовує найману працю, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, особи, які навчаються в навчальному закладі. Громадяни України вільно обирають профспілку, до якої вони бажають вступити. Підставою для вступу до профспілки є заява громадянина (працівника), подана в первинну організацію профспілки. При створенні профспілки прийом до неї здійснюється установчими зборами. Ніхто не може бути примушений вступати або не вступати до профспілки. Статутом (положенням) профспілки може бути передбачено членство у профспілці осіб, зайнятих творчою діяльністю, членів фермерських господарств, фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, а також осіб, які навчаються у професійно-технічних або вищих навчальних закладах, осіб, які звільнилися з роботи чи служби у зв'язку з виходом на пенсію або які тимчасово не працюють. Статутами (положеннями) може бути передбачено обмеження щодо подвійного членства у профспілках. Роботодавці не можуть бути членами виборних органів профспілки будь-якого рівня.
Частинами першою та другою статті 104 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що для захисту своїх прав та законних інтересів працівники поліції можуть утворювати професійні об'єднання та професійні спілки відповідно до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Професійні спілки поліції здійснюють свої повноваження із урахуванням обмежень, що накладаються на працівників поліції цим Законом. Професійним спілкам працівників поліції та їх членам заборонено організовувати страйки або брати в них участь.
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки, їх об'єднання здійснюють представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об'єднаннями громадян.
За приписами статті 244 Кодексу законів про працю України права професійних спілок, їх об'єднань визначаються Конституцією України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами.
Гарантії діяльності профспілок закріплені в статті 248 Кодексу законів про працю України, згідно з положеннями якої для реалізації повноважень профспілок, передбачених Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», члени виборних органів профспілкових організацій підприємств, установ і організацій, вищестоящих профспілкових органів, а також повноважні представники цих органів мають право:
1) безперешкодно відвідувати та оглядати місця роботи на підприємстві, в установі, організації, де працюють члени профспілок;
2) вимагати і одержувати від власника або уповноваженого ним органу, іншої посадової особи відповідні документи, відомості та пояснення щодо умов праці, виконання колективних договорів, додержання законодавства про працю та соціально-економічних прав працівників;
3) безпосередньо звертатися в усній або письмовій формі до власника або уповноваженого ним органу, посадових осіб з профспілкових питань;
4) перевіряти роботу закладів торгівлі, громадського харчування, охорони здоров'я, дитячих закладів, гуртожитків, транспортних підприємств і підприємств побутового обслуговування, що належать або надають послуги підприємству, установі, організації, в яких працюють члени профспілок;
5) розміщувати власну інформацію у приміщеннях і на території підприємства, установи, організації в доступних для працівників місцях;
6) перевіряти розрахунки з оплати праці та державного соціального страхування, використання коштів на соціальні і культурні заходи та житлове будівництво.
Обов'язок власника або уповноваженого ним органу надавати інформацію на запити профспілок, їх об'єднань встановлений статтею 251 Кодексу законів про працю України, зокрема, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний сприяти створенню належних умов для діяльності первинних профспілкових організацій, що діють на підприємстві, в установі, організації. За наявності письмових заяв працівників, які є членами професійної спілки, власник або уповноважений ним орган щомісяця безоплатно утримує із заробітної плати та перераховує на рахунок професійної спілки членські профспілкові внески працівників відповідно до укладеного колективного договору чи окремої угоди в строки, визначені цим договором чи угодою. Власник або уповноважений ним орган не вправі затримувати перерахування зазначених коштів.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності держава забезпечує реалізацію права громадян на об'єднання у професійні спілки та додержання прав і інтересів профспілок. Держава визнає профспілки повноважними представниками працівників і захисниками їх трудових, соціально-економічних прав та інтересів, співпрацює з профспілками в їх реалізації, сприяє профспілкам у встановленні ділових партнерських взаємовідносин з роботодавцями та їх об'єднаннями.
Відповідно до статті 28 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки мають право одержувати безоплатно інформацію від роботодавців або їх об'єднань, державних органів та органів місцевого самоврядування з питань, що стосуються трудових і соціально-економічних прав та законних інтересів своїх членів. Зазначена інформація має бути надана не пізніше п'ятиденного терміну.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.
Суд зазначає, що листом від 20 жовтня 2017 року за вих.№5524/41/5/03-2017 ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України взагалі не надав інформації на запит первинної професійної спілки «Правозахисники країни» від 11 жовтня 2017 року за вих. №235, оскільки заяви членів профспілки отримані ним 12 жовтня 2017 року та 17 жовтня 2017 року, у звязку з чим станом на 18 жовтня 2017 року та на 20 жовтня 2017 року (дату надання відповіді) вже були в розпорядженні відповідача.
Таким чином, ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України мав надати інформацію позивача про надходження заяв членів профспілки та прийняте рішення по ним або повідомити, що рішення по заявам ще не прийнято.
Суд не погоджується з позицією відповідача про те, що запитувана профспілкою інформація до трудових та соціально-економічних прав та законних інтересів членів профспілки, з огляду на таке.
Конституцією України закріплені такі основні соціально-економічні права особи як, зокрема: 1) право власності (стаття 41); 2) право на підприємницьку діяльність (стаття 42); 3) право на працю (стаття 43); 4) право на страйк (стаття 44); 5) право на відпочинок (стаття 45); 6) право на соціальний захист (стаття 46); 7) право на житло (стаття 47); 8) право на достатній життєвий рівень (стаття 48); 9) право на охорону здоров'я (стаття 49); 10) право на забезпечене життя та здорове довкілля (стаття 50).
Статтею 2 Кодексу законів про працю України передбачено, що право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.
Приписами частини третьою статті 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлено, що за наявності письмових заяв працівників, які є членами профспілки, роботодавець щомісячно і безоплатно утримує із заробітної плати та перераховує на рахунок профспілки членські профспілкові внески працівників відповідно до укладеного колективного договору чи окремої угоди в терміни, визначені цим договором. Роботодавець не має права затримувати перерахування зазначених коштів.
Таким чином, суд зазначає, що право на об'єднання в професійні спілки та, зокрема, право на відраховування із заробітної плати членських внесків на користь профспілки безпосередньо відносяться трудових та соціально-економічних прав особи.
З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України не надав інформацію на запит первинної професійної спілки «Правозахисники країни» від 11 жовтня 2017року за вих. №2235 в порядку, передбаченому статтею 28 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».
За положеннями частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, судовий збір у розмірі 1 762,00 грн., сплачений Первинною професійною спілкою «Правозахисники країни» при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 12 березня 2018 року №1434-12-007/С, підлягає стягненню з ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань.
Поряд із цим, частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом 1 частини другої вказаної статті до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Приписами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано поняття та порядок розподілу між сторонами витрати на професійну правничу допомогу.
Так, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
До матеріалів справи позивачем надано копії Договору про надання юридичних послуг від 30 січня 2018 року №30/01-1 між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, квитанцій від 30 січня 2018 року №30/01-4 на суму 800,00 грн., №30/01-5 на суму 1 000,00 грн. та №30/01-6 на суму 400,00 грн., розрахунок наданих послуг згідно вказаного договору на загальну суму 2 200,00 грн., а також прейскурант на юридичні послуги фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (а.с.15-21).
Відповідно до вказаного розрахунку позивачем отримано правову допомогу у вигляді усної консультації та правового аналізу наданих документів з питання звернення до суду з адміністративним позовом на суму 800,00 грн., написання адміністративного позову про визнання бездіяльності протиправною 1 000,00 грн. та подача адміністративного позову про визнання бездіяльності протиправною до суду 400,00 грн.
Проте, суд вважає неправомірним включення позивачем до витрат на оплату послуг адвоката за подання адміністративного позову до суду, оскільки адміністративний позов від 30.01.2018 року вих.№37 підписаний та поданий безпосередньо до суду головою первинної професійної спілки «Правозахисники країни» ОСОБА_7, а не адвокатом.
Отже, відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 1 800,00 грн.
Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України щодо ненадання належної (запитуваної) інформації на запит Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» від 11 жовтня 2017 року за вих. №235.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України на користь Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_1 патрульної поліції Національної поліції України на користь Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 800,00 грн. (одна тисяча вісімсот гривень).
Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя ОСОБА_8