Справа № 802/549/18-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 квітня 2018 р. Справа № 802/549/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Коляденка Олександра Леонідовича,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

у х в а л и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1М.) з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (далі - відповідач, УПФУ в. м. Вінниці) про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що звернувся із заявою до відповідача для здійснення йому перерахунку пенсії, однак отримав відмову викладену у листі Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці №1822/06-32-3/02-2 від 31.08.2017, чим порушено його права, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою від 20.02.2018 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, як таку що не відповідає вимогам ст. 160 КАС України, та надано строк для усунення виявлених недоліків.

Ухвалою від 21.03.2018 відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін у судове засідання.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, що викладенні у відзиві на позовну заяву (вх. №14259 від 12.04.2018). Зокрема вказала, що заява ОСОБА_1 від 27.07.2017 про призначення пенсії за віком УПФУ в м. Вінниці по суті не розглядалась, оскільки остання була подана позивачем із порушенням п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 №22-1. В той же час, в письмовій відповіді від 31.08.2017 №1822/06-32-3/02-2 позивачу було повідомлено про некоректне подання заяви та рекомендовано звернутись до управління з заявою про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком особисто

Крім того, представник відповідача пояснила, що позивачу 14.12.2009 була призначена пенсія за вислугу років, як працівник локомотивних бригад відповідно до норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням вимог ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому вказала, що призначена позивачу пенсія також відноситься до пенсії за віком, оскільки її розмір, структура та форма розрахунку визначається за Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а саме ст. 24, 25, 26, 28. Вимога позивача повторно призначити пенсію за віком не може бути задоволена, оскільки така пенсія фактично вже призначена.

Додатково зазначила, що 11.10.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VІІІ від 03.10.2017, відповідно до якого проведено осучаснення (перерахунок) призначених раніше пенсій пенсіонерам, зокрема й позивачу, за єдиними правилами обрахунку, із використанням, при визначенні заробітної плати для обчислення пенсії, показника середньої заробітної плати за останні три роки (2014, 2015, 2016) у розмірі 3764,40 грн. та зміненої з 1,35% на 1% величини оцінки одного року страхового стажу.

Таким чином, на переконання представника відповідача управління діяло в межах та у спосіб визначений чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи позивач з 14.12.2009 перебуває на обліку в УПФУ м. Вінниці та отримує пенсію за вислугу років, як працівник локомотивних бригад, відповідно до норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням вимог ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Обставини щодо призначення та отримання позивачем вищезазначеної пенсії визнано сторонами в судовому засіданні та ними не оспорюється.

Досягнувши пенсійного віку, 27.07.2017 ОСОБА_1 звернувся до УПФ України в м. Вінниці із заявою за вх. №1375/06-29-3 від 09.08.2017, в якій просив призначити та виплатити йому пенсію по віку згідно ст. 26 та в порядку визначеному ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014, 2015, 2016 роки.

У відповідь на вищезазначене звернення УПФ України в м. Вінниці листом від 31.08.2017 №1822/06-32-3/02-2 повідомило позивачу про некоректне подання заяви (недотримання п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 №22-1), в звязку з чим рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до управління з заявою про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком особисто.

Не погоджуючись з вказаним рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по віку згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням показника середньої заробітної плати по України за 2014,2015, 2016 роки;

- зобовязати відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з 31.08.2017 пенсію по віку згідно ст. 26 та в порядку визначеному ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням показника середньої заробітної плати по України за 2014, 2015, 2016 роки.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії:

-за віком;

-по інвалідності;

-в разі втрати годувальника;

-за вислугу років.

При цьому, нормами ст. 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та ст. 6 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" державне переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З аналізу наведених норм слідує, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що підставою пенсійного забезпечення за вислугу років пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Пенсії за вислугу років (крім пенсій працівникам льотно-випробного складу авіації та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханікам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і бортоператорам, які виконують спеціальні роботи в польотах) призначаються в розмірах, встановлених статтями 19 і 21 цього Закону для пенсій за віком (ст. 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Відповідно до п. а) ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка закріплює, що робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар'єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи:

чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Також, згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач скористався правом на призначення пенсії за віком як особа, що набула відповідного трудового стажу і досягла встановленого ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віку.

Крім того, ст. 51 вищезазначеного Закону визначено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Отже, в даному випадку призначення іншого виду пенсії відсутнє, оскільки пенсія за вислугу років, призначена відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є різновидом пенсії за віком, зі зменшенням загального пенсійного віку, що унеможливлює призначення позивачу пенсії за віком повторно у зв'язку із досягненням загального пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Водночас ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що визначена ч. 2 ст. 40 цього Закону середня заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, тобто за три календарні роки, що передують року звернення.

Оскільки позивач з 14 грудня 2009 року вже отримує пенсію за вислугу років, яка, з огляду на положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є фактично різновидом пенсії за віком, підстави для призначення чи переведення позивача на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та визначення її розміру з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, відсутні.

Крім того, суд враховує покликання представника позивача на правову позицію викладену в постанові Верховного суду України № 21-612а14 від 31.03.2015 року та вважає за потрібне звернути увагу представника на наступне. Так, у справі, яка розглядалася Верховним судом України предметом спору було переведення з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, на пенсію за віком ніж Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тоді як предметом спору у справі, що розглядається є переведення з пенсії за вислугу років, підстави якої, а також її розмір, структура та форма розрахунку також визначається за Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком на загальних підставах, що фактично є повторним призначенням пенсії за віком.

Таким чином, предмет спору та спірні правовідносини в даній справі та у справі, що переглядалась Верховним Судом України № 21-612а14 від 31.03.2015 року, є різними і не можуть ототожнюватись. У зв'язку з чим застосувати правову позицію викладену в зазначеному рішенні ВСУ немає правових підстав.

Також, при наданні оцінки відповіді відповідача, викладеній у листі від 31.08.2017 №1822/06-32-3/02-2, суд враховує, що її надання зумовлено тим, що заява подано позивачем не у спосіб визначений Порядком подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 №22-1, тобто мало місце некоректне подання заяви, в звязку з чим ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до управління з заявою про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком особисто.

Таким чином, зміст вказаного листа носить рекомендаційний та розяснювальний характер, тобто не містить ознак відмови у задоволенні поданої позивачем заяви. Також не позбавляє позивача у визначений нормативно-правовими актами порядок повторно звернутись до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Разом з тим, як було встановлено судом під час розгляду справи, позивач таким правом на повторне звернення не скористався.

З огляду на викладене суд доходить до переконання що позовна вимога щодо визнання протиправним рішення визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по віку згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не підлягає задоволенню.

Щодо застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2014. 2015. 2016 роки то суд зважає на наступне.

Згідно частини 1 статті 25 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п'яти знаків після коми за формулою:

Кс= (См*Вс)/100%*12

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VІІІ від 03.10.2017 року проведено осучаснення (перерахунок) призначених раніше пенсій за єдиними правилами обрахунку, із використанням, при визначенні заробітної плати для обчислення пенсії, показника середньої заробітної плати за останні три роки (2014, 2015, 2016) у розмірі 3764,40 грн. та зміненої з 1,35% на 1% величини оцінки одного року страхового стажу.

Таким чином, оскільки, як вже було встановлено вище, розмір, структура та форма розрахунку призначеної з 14 грудня 2009 року пенсії позивачу визначалась за Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у даному випадку фактично мав місце перерахунок раніше призначеної пенсії, а не призначення іншої пенсії за іншим законом.

Отже, з 01 жовтня 2017 року у відповідності до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" проведено перерахунок пенсії позивача згідно з діючим законодавством, дотримано показники застосування середньої заробітної плати та застосування величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а відповідач в свою чергу при перерахунку пенсії позивача правомірно застосував показники середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

у х в а л и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (вул. І.Бевза, буд. 26/1, м. Вінниця, ідент. код НОМЕР_1).

Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (вул. Хмельницьке шосе, 7 м. Вінниця, 21001, ).

повний текст рішення виготовлено та підписано: 23.04.2018.

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна