Справа № 311/1114/18
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 311/1114/18
Провадження № 2-а/311/22/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Сидоренко Ю.В.,

при секретарі - Осінцевій Л.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка справу за адміністративним позовом Василівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2018 року Василівський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з адміністративним позовом до громадянина республіки ОСОБА_3 ОСОБА_2, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, в якому зазначає, що в провадженні Василівського районного суду Запорізької області з 05.04.2018 року знаходиться справа № 311/1028/18 за адміністративним позовом Василівського РВ УДМС України в Запорізькій області про примусове видворення громадянина республіки ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Громадянин ОСОБА_2 не виконав добровільно, без поважних причин рішення Василівського РВ УДМС України в Запорізькій області від 01.03.2018 року про примусове повернення його з України, до теперішнього часу територію України не покинув, заходів щодо отримання діючого національного паспортного документу не вжив. Враховуючи вищевикладене та порушення відповідачем законодавства України про перебування на території України, невжиття відповідних заходів для легалізації перебування на території України свідчить про ухилення громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2 від виїзду після прийняття рішення про примусове повернення, вважають, що є достатніх підстав для затримання ОСОБА_2 та забезпечення його видворення за межі території України. У зв'язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить затримати громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 12 квітня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення учасників справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 районного відділу Управління Державної міграційної служби України ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить задовольнити позов з підстав, викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги про затримання та забезпечення його видворення за межі України визнав повністю, не заперечує проти задоволення позову за підставами, викладеними у ньому.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, повно та всебічно вивчивши матеріали адміністративної справи, а також надані докази, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та враховуючи всі обставини по справі, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами адміністративної справи, суд вважає, що позовні вимоги Василівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України підлягають задоволенню з наступним підстав.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 90 КАС України).

Згідно пункту 3 частини 4 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення за межі території України.

Ч.1 ст. 289 КАС України визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобовязання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно до частини 11 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Нормою частини 12 статті 289 цього Кодексу встановлено, що про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Так, умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Статтею 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»передбачено, що іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов'язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Положеннями ч.16 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»визначено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

За змістом п. 14 ч.1ст. 1 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 1 частини 1статті 15 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"визначено, що в'їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Ст. 30 ч. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно з ч.3 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері захисту державного кордону.

Судом встановлено, що в ході проведення профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства у міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» до Василівського РВ УДМС України в Запорізькій області надійшло обґрунтоване звернення Дніпрорудненського ВП Василівського ВПГУНП в Запорізькій області про примусове повернення та заборону в'їзду на територію України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2.

Як зазначено представником позивача, в ході перевірки законності перебування вказаної особи на території України та з пояснень відповідача ОСОБА_2 встановлено, що він прибув на територію України наприкінці 2014 року (офіційні дані про перетин Державного кордону України в паспортному документі відсутні) по паспорту А2892970, виданому 20.03.2007 року ОСОБА_4 ОСОБА_3, терміном дії до 20.03.2017.

З 2015 року громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2 перебуває на території України з порушенням законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме після закінчення 90 денного строку перебування в Україні не виїхав за межі України, чим порушив п.2.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України».

23.02.2018 року громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_2 був доставлений до Василівського РВ УДМС працівниками Дніпрорудненського ВП та у відношенні нього був складений адміністративний протокол МЗП 136971 за ч.1 ст.203 КУпАП. Громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_2 надав письмове зобов'язання звернутися до Посольства ОСОБА_4 ОСОБА_3 для отримання документу на повернення до країни походження.

Начальником Василівського РВ УДМС України в Запорізькій області ОСОБА_1 23.02.2016 року винесено постанову про накладання адміністративного стягнення на громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2 у вигляді штрафу розміром 510 гривень. Адміністративне стягнення ОСОБА_2 виконав, штраф сплатив.

Як зазначено представником позивача, громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2 проживав у цивільної дружини ОСОБА_7 по вул.Миру, буд.156 в с.Балки Василівського району Запорізької області. У відповідності до ст.205 КУпАП громадянка України ОСОБА_7 23.02.2018 притягнута до адміністративної відповідальності, у відношенні неї винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 340 грн.

Рішенням № 5 від 01.03.2018 року про примусове повернення за межі України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, прийнятого головним спеціалістом Василівського РВ УДМС України в Запорізькій області ОСОБА_8, примусово повернуто за межі України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобовязано його покинути територію України у термін до 30.03.2018 року; заборонено громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 подальший вїзд на територію України строком на три роки до 01.03.2021 року.

На теперішній час громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2 рішення про примусове повернення від 01.03.2018 року не виконав. Він перебуває на території України як нелегальний мігрант, подальших підстав для законного перебування не має, не вживає заходів стосовно своєї легалізації, відсутні кошти, необхідні для проживання в Україні.

Відповідач ОСОБА_2 не виконав добровільно, без поважних причин, рішення Василівського РВ УДМС України в Запорізькій області від 01 березня 2018 року про примусове повернення його з України, територію України до теперішнього часу не покинув.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 12.0.2018 адміністративний позов Василівського РВ УДМС України в Запорізькій області про примусове видворення громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2 задоволено та судом ухвалено видворити за межі території України у примусовому порядку громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборонити йому вїзд в Україну на пять років (а.с.11-12).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у відповідача законні підстави для знаходження на території України відсутні, оскільки термін перебування його на території України закінчився. Залишати територію України відповідач наміру не має, а тому, підлягає примусовому видворенню з України.

Статтею 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. При розгляді даної справи жодних підстав, які визначені в наведеній статті, відповідачем не надано.

Особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та унеможливлюють примусове видворення відповідача за межі України не встановлено. Також не встановлено обставин, відповідно до яких, на відповідача поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду, від 25.06.2009, № 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", статтею 13 Закону України "Про імміграцію". Примусове видворення та затримання іноземця та особи без громадянства здійснюється лише на підставі постанови адміністративного суду.

Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, обєктивності, розумності та справедливості, суд вважає необхідним задовольнити позов, оскільки, за вказаних обставин, а саме, відсутності у іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, є достатні та обґрунтовані підстави для її затримання з подальшим поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, у відповідності до частини 1 статті 289 КАСУ.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 порушив вимоги законодавства України та підлягає видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній ухиляється від самостійного та добровільного залишення території України, а тому, позовні вимоги про затримання та забезпечення видворення відповідача ОСОБА_2, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню за вищенаведеними підставами.

Відповідно частині 19 статті 289 КАСУ, за подання до адміністративного суду позовних заяв та апеляційних скарг у справах, визначених цією статтею, судовий збір не сплачується. Отже, судові витрати, відповідно до ст.139 КАС України, суд вважає необхідним віднести за рахунок держави.

В звязку з тим, що винесення рішення про затримання ОСОБА_2 безпосередньо повязано з вирішенням питання про його видворення за межі України, суд відповідно до п.3 ч.2 ст.371 КАС України, вважає необхідним допустити його негайне виконання.

Враховуючи вищевикладене, ст.ст.2,6,25,132,139,241-246, 250, 251, 289, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.26, 30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, суд -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Василівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (місцезнаходження: 71600, Запорізька область м. Василівка вул. Ліхачова буд. 2) до ОСОБА_2 (адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України задовольнити.

Затримати з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, терміном до шести місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Василівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_9