Справа № 810/351/18
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/351/18 Головуючий у 1-й інстанції: Лапій С.М.. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року

у справі №810/351/18

за позовом ОСОБА_2

до відповідача начальника Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області Сенько Ліди Іванівни

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до начальника Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області Сенько Ліди Іванівни , в якому просив:

1) визнати протиправними /дії/ бездіяльність Сенько Ліди Іванівни, керівника Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари, за ненадання позивачу відповіді відповідно до Закону України « Про звернення громадян», за відмову надати інформацію, щодо пенсійного забезпечення позивача, за відмову надати інформацію щодо виконання рішення Броварського міськрайонного суду від 07.08.2012 справа №1007/3814/2012.

2) зобов'язати Сенько Ліду Іванівну, керівника Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари, надати позивачу відповідь відповідно до Закону України « Про звернення громадян», надати інформацію, щодо пенсійного забезпечення позивача, надати інформацію щодо виконання рішення Броварського міськрайонного суду від 07.08.2012 справа № 1007/3814/2012.

3) визнати протиправними дій (бездіяльність) відповідача щодо не нарахування пенсійних виплат позивачу відповідно до статті 22 Закону №2262-ХІІ, на виконання рішень судів, з невідомого позивачу часу, на думку позивача це з часу переведення обрахування пенсійних виплат відповідно до статті 21 Закону №2262-ХІІ.

4) зобов'язати Сенько Ліду Іванівну, керівника Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари, нарахувати пенсійні виплати позивачу відповідно до статті 22 Закону №2262-ХІІ, з часу переведення на обрахування пенсійних виплат відповідно до статті 21 Закону №2262-ХІІ.

5) зобов'язати відповідача компенсувати завдані позивачу матеріальні збитки в розмірі 100 000 гривен (сто тисяч гривень), та стягнути з відповідача кошти в розмірі 100 000 гривен (сто тисяч гривень), за ненадання належної відповіді на звернення позивача кошти за порушення прав позивача гарантованих ст. ст. 22, 24, 58 Конституції України, за узурпацію прав позивача при одноособовій зміни пенсійних обрахувань позивачу, в результаті чого позивачу протягом тривалого строку була недоотримана пенсія в передбаченому законодавством та рішенням судів розмірі.

6) зобов'язати відповідача компенсувати позивачу моральну шкоду в розмірі 100 000 гривен (сто тисяч гривень), та стягнути з відповідача кошти в розмірі 100 000 гривен (сто тисяч гривен), за порушення прав позивача гарантованих ст. ст. 22, 24, 57, 58 Конституції України, за узурпацію прав позивача при одноособовій зміни пенсійних обрахувань позивачу, за дискримінаційні дії при зміни пенсійних виплат позивачу як соціально незахищеної особи, в той час державним службовцям, працівникам правоохоронних органів та суддям не зменшували, чим було завдано позивачу тяжких моральних страждань.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу п'ятиденний строк для усунення її недоліків з дати вручення копії ухвали.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 повернуто позивачу на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, оскільки зазначені в ухвалі висновки не відповідають нормам процесуального права та обставина справи, та винести нову з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на незаконності, необґрунтованості та необ'єктивності рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення. Також апелянтом зазначено, що в ухвалі про повернення судом першої інстанції було безпідставно вказано нову підставу про повернення позовної вимоги, а саме порушення правил об'єднання позовних вимог, яка не була зазначена в ухвалі про без руху, крім того зазначена підстава не відповідає обставинам справи.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з'явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала судді - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду справи до суду першої інстанції з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано та безпідставно дійшов висновку щодо повернення позовної заяви, з огляду на наступне.

Відповідно до норм статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху у встановлений судом строк.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 - залишено без руху, оскільки позивачем не зазначено поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв'язку, офіційні електронні адреси або адреси електронної пошти, власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, ціни позову, не надано обґрунтований розрахунок суми, що стягується. Також зазначено, що відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Згідно ч. 6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску. Як слідує з додатків до позовної заяви, позивач надав суду заяву про поновлення строку звернення до суду, однак жодних доказів поважності причин його пропуску не надано.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року позивачу надано п'ятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року позовну заяву повернуто позивачу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку щодо повернення позовної заяви.

Копія ухвали Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року отримана позивачем 13 лютого 2018 року, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.8).

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи 16 лютого 2018 року, тобто в межах встановленого судом строку на виконання вимог ухвали Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_2 надано заяву, в якій зазначено поштовий індекс відповідача, відомий номер телефону відповідача та власне письмове підтвердження про те, що ним не подано іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Також позивачем зазначено, що всі інші докази, крім тих, що він надав, знаходяться у відповідача, щодо матеріальної та моральної шкоди надав пояснення, які, на його думку, є достатніми для відкриття провадження у справі. Також позивачем були зазначені обставини та пояснено з приводу пропуску строку звернення до суду.

Таким чином вимоги щодо усунення недоліків, які суд зазначив в ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року були частково виконані позивачем у термін встановлений в ухвалі.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про повернення позовної заяви, оскільки позивач у визначений термін усунув недоліки зазначені в ухвалі суду, а твердження суду першої інстанції про повернення поданої позовної заяви ОСОБА_2, оскільки останнім не надано ідентифікаційного коду позивача, коду ЄДРПОУ відповідача, обґрунтованого розрахунку суми, що стягується, доказів наявних у позивача, не є достатньою підставою для повернення позовної заяви, та вказують на формальний підхід.

Посилання в ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року як на додаткову підставу повернення поданої позивачем позовної заяви на те, що подана позовна заява об'єднує у своєму позові декілька вимог, які не пов'язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, вони не є основними та похідними, так як, перша, друга та п'ята позовні вимоги, заявлені позивачем щодо порушення, на його думку, відповідачем Закону України «Про звернення громадян», тоді як третя, четверта та шоста вимоги, як слідує з тексту позовної заяви, стосуються порядку виконання судового рішення.

Проте колегія суддів вважає недоцільними такі посилання суду першої інстанції як на додаткову підставу повернення поданої позивачем позовної заяви, оскільки така підстава не була зазначена в ухвалі Київського окружного адміністративного суду про залишення позову ОСОБА_2 без руху та не може бути причиною повернення позову.

Відповідно до вимог ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви не відповідає правильному застосуванню норм процесуального права.

При встановленні наведених фактів судом першої інстанції порушені норми процесуального права, які призвели до необґрунтованого прийняття судового рішення.

Колегія суддів зауважує, що суд апеляційної інстанції переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, застосовуючи при цьому те законодавство, яке було чинне на час винесення спірного рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нової ухвали про направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

За змістом частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з винесенням нової ухвали про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись 242, 243, 246, 308, 311, 320, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 18 квітня 2018 року.