Справа № 802/855/18-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 квітня 2018 р. Справа № 802/855/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління державної судової адміністрації України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Територіального управління державної судової адміністрації України у Вінницькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою в розмірі 73225,02 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що з 30.10.1992 по 11.10.2016 працював суддею Бершадського районного суду Вінницької області. Його стаж роботи на посаді судді складає 23 роки 11 місяців 12 днів.

Наказом в.о. голови Бершадського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2016 року № 58-к, на підставі постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 № 1600-VIII "Про звільнення суддів", позивача виведено зі штату суддів Бершадського районного суду Вінницької області, у зв`язку з поданням заяви про відставку. Проте, вихідна допомога судді, який вийшов у відставку позивачу виплачена не була.

З метою реалізації свого права на отримання вихідної допомоги судді, позивач звернувся із відповідною заявою до ТУ ДСА України в Вінницькій області. Листом відповідача №04-36/2607 від 30 жовтня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено у виплаті вихідної допомоги, посилаючись на відсутність підстав для її виплати.

Позивач в судове засідання не з'явився. Разом з тим, подав заяву за вх. №14988 від 17.04.2018 про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову з наведених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Разом з тим, свою позицію щодо адміністративного позову відповідач виклав в поданому через канцелярію суду відзиві на позовну заяву (вх. № 14017 від 11.04.2018), в якому вказав, що на момент звільнення позивача з посади судді чинне законодавство України не передбачало права судді на одержання вихідної допомоги при звільненні у відставку. Отже, правових підстав для нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги немає. В задоволенні позову просив відмовити.

Частиною 9 ст. 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи те, що від представників сторін надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності та немає необхідності заслухати свідка чи експерта у справі, суд, відповідно до вказаної частини 9 статті 205 КАС України, прийняв рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, ознайомившись із наявними в матеріалах справи письмовими запереченнями, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні адміністративного позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач з 30.10.1992 працював на посаді судді Бершадського районного суду Вінницької області. Стаж роботи на посаді судді складає 23 роки 11 місяців 12 днів.

22.09.2016 Верховною Радою України прийнято Постанову № 1600-VIII "Про звільнення суддів", відповідно до якої позивача звільнено з посади судді Бершадського районного суду Вінницької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом в.о. голови Бершадського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2016 року № 58-к, на підставі постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 № 1600-VIII "Про звільнення суддів", позивача виведено зі штату суддів Бершадського районного суду Вінницької області, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 13.10.2017 №4-35/1366 суддівська винагорода ОСОБА_2, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, склала 24408,34 грн., з яких оклад 14500,00 грн., надбавка за вислугу років 60% 8700,00 грн., матеріальна допомога на оздоровлення 1208,34 грн.

11.10.2016 позивач звернувся із заявою до Бершадського районного суду Вінницької області, в якій просив нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу, у звязку з виходом у відставку, у визначеному законодавством розмірі. Наказом в.о. голови Бершадського районного суду Вінницької області від 11.10.2016 № 56-од, встановлено обов'язок відділу планово-фінансової діяльності обліку та звітності ТУ ДСА України у Вінницькій області провести виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою в звязку з виходом у відставку.

Також, 01.10.2017, з метою реалізації свого права на отримання вихідної допомоги судді, позивач звернувся із відповідною заявою до ТУ ДСА України в Вінницькій області. Листом відповідача №04-36/2607 від 30 жовтня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено у виплаті вихідної допомоги, посилаючись на відсутність підстав для її виплати. Зокрема доведено до відома позивача, що постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 року ОСОБА_1 було звільнено з посади судді. На час його звільнення виплата вихідної допомоги у звязку з виходом у судді відставку чинна редакція Закону України «Про судоустрій та статус суддів» не була передбачена. Крім того, відповідач вказав, що не може застосувати положення Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» при розгляді звернення позивача, адже вказаний Закон набув чинності після його звільнення.

Вважаючи відмову в нарахуванні та виплати вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку протиправною, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Частиною 1 статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07 липня 2010 року було передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з частиною 3 статті 122 цього Закону, повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Частиною 1 статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07 липня 2010 року в редакції Закону від 14 березня 2014 року №887-VII передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2014 року, виключено статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Рішення щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення статті 136 із Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Конституційним Судом України не приймалося, а отже з 01 квітня 2014 року судді, які виходили у відставку, не мали права на отримання вихідної допомоги згідно з статтею 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07 липня 2010 року.

Також суд звертає увагу, що 30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", положеннями частини 1 статті 143 якого передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Однак, враховуючи, що положення частини 1 статті 143 Закону №1402-VIII щодо виплати вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою набрали чинності після виходу позивача у відставку, тобто після прийняття Верховною Радою України постанови від 22 вересня 2016 року №1600-VIII про звільнення ОСОБА_1 з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку, тому ці правові норми не можуть застосовуватись у даних правовідносинах.

Також суд звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року визначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача, а саме 22 вересня 2016 року.

Також відповідно до пункту 3.2 рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2013 від 19 листопада 2013 року Конституційний Суд України вважає, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів та не має постійного характеру.

Одним із спірних питань є дата звільнення судді (набрання чинності постановою Верховної Ради України чи підписання наказу про виведення зі штату суддів).

Проаналізувавши норми вищенаведеного законодавства колегія суддів вважає, що обов'язковою ознакою звільнення судді є припинення його повноважень.

Як зазначалось вище, однією із підстав припинення повноважень судді є прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення судді.

Керівник суду не наділений повноваженнями ні призначати на посаду судді, ні звільняти з посади судді, у зв'язку із виходом судді у відставку.

Наказ керівника суду про виведення зі штату судді є наслідковим організаційним документом, що врегульовує питання, які виникли після звільнення судді.

Таким чином, саме день набрання чинності постановою Верховної Ради України є днем звільнення судді.

За приписами абзацу 3 пункту 7 Указу Президента України "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності" акти Верховної Ради України і Президента України про призначення відповідно до законодавства на посади і звільнення з посад набирають чинності з моменту їх прийняття.

Суд зазначає, що моментом виходу судді у відставку та припинення повноважень в даному випадку є прийняття Верховною Радою України постанови від 22 вересня 2016 року, а не видання наказу керівника суду № 58-к від 11 жовтня 2016 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що право на відставку позивачем реалізовано під час дії Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07 липня 2010 року, положеннями якого не було передбачено виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат чи у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Посилання позивача на норми частини 1 статті 3 Закону України "Про відпустки" колегія суддів не приймає, оскільки чинним законодавством визначено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України про звільнення.

Постанова Верховної Ради України є чинною та позивачем, в частині, що стосується його звільнення, не оскаржувалась.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 72 КАС України).

Суд відмічає, що позивачем не подано належних та допустимих доказів, в розумінні статей 73-74 КАС України, які б доводили протиправність дій відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

у х в а л и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (вул. Долинська, буд. 122, м. Бершадь, Вінницька область, 24400, ідент. код НОМЕР_1).

Територіальне управління державної судової адміністрації України у Вінницькій області (вул. Р.Скалецького, 17, м. Вінниця, 21018, ).

Повний текст рішення виготовлено: 23.04.2018.

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна