Справа № 296/9991/17
Суддя: Бондарчук В. В.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/9991/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Бондарчука В.В.,

секретаря Тузенко А.О.,

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Житомирі, інспектора роти №3 Управління патрульної поліції м. Житомира лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у місті Житомирі, інспектора роти №3 Управління патрульної поліції у місті Житомирі лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, в якому просив скасувати постанову серії БР №658856 від 09 лютого 2017 року, а провадження у справі закрити.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 09 грудня 2017 року інспектором роти №3 Управління патрульної поліції у місті Житомирі лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії БР №658856 про притягнення його, ОСОБА_1, до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121, ч. 1 ст.121,ч.2 ст.36 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Відповідно до змісту зазначеної постанови він керував транспортним засобом, в якому не горів задній габаритний ліхтар. Позивач зазначає, що він перед початком руху перевірив справність автомобіля, однак, ліхтар міг перестати працювати під час руху транспорту через недосконалість дорожнього покриття. Позивач вважає вказану постанову незаконною, винесену без дотримання вимог чинного законодавства, вимог КУпАП, без фактичного розгляду справи, без з'ясування всіх обставин справи та без дотримання належної процедури. Таким чином, враховуючи, що він правил дорожнього руху не порушував, враховуючи відсутність будь-яких підстав притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 18.12.2017 року відкрито провадження у справі.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що 09.12.2017 року, виїзджаючи з с.Кодня Житомирського району до м.Житомира в темну добу, перед початком руху, відповідно до ПДР України, перевірив справність зовнішніх світлових пристроїв автомобіля та розпочав рух. Всі вузли та агрегати на момент перевірки були у справному стані, задній габаритний ліхтар теж працював. Позивач вважає, що дана ситуація виникла внаслідок факторів, що від нього не залежали, що не було враховано відповідачем під час винесення оскаржуваної постанови. Ці пояснення він надавав інспектору, але не зважаючи на це, ним було складено постанову про порушення ПДР. Дана постанова інспектора не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та з грубими порушеннями чинного законодавства. Інспектор поліції з власних міркувань, не встановивши всіх обставин, прийняв рішення на власний розсуд. Тому дії працівника поліції вважає протиправними, безпідставними, а прийняте рішення незаконним, бездоказовим. Крім того, зазначає, що в

присутності інспектора поліції вказані неполадки ним були усунуті на місці, де було видно, що був порушений технічний контакт самої лампочки. Рух позивач продовжив без будь-яких технічних несправностей транспортного засобу.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала та зазначила, що позивачем було порушено вимоги п. 31.4.3а ПДР України. Доказом встановлення вини позивача у порушенні ПДР України являється винесена у встановленому законом порядку постанова по справі про адміністративне правопорушення. Зазначає, що позивачеві було розяснено його права, а також строки сплати штрафу. Вважає, що доводи адміністративного позову обгрунтовані виключно посиланнями на формальні підстави для скасування спірної постанови, проте не підтверджені належними доказами.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Постановою серії БР № 658856 у справі про адміністративне правопорушення, винесеної інспектором роти №3 батальйону УПП у м.Житомирі ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2., позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121, ч.6 ст.121, ч.2 ст.36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., за те, що 09.12.2017 року о 16.40 год. ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, на 17 км а/д м.Житомир- М.Подільський рухався з неосвітленим державним номерним знаком в темну пору доби, чим порушив п.2.9 В та п.31.4.3 А ПДР України (а.с.6).

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч.1,6 ст.121 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Згідно п. 31.4 Правил дорожнього руху України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:

31.4.3.а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Згідно п. 31.1 ПДР, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п. 31.6 б) ПДР України, забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких: у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Частиною 1 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Позивачем заперечується факт порушення ним п. 31.4.3 а) Правил дорожнього руху України, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП, оскільки ним перед початком руху було перевірено технічну справність зовнішніх світлових пристроїв автомобіля. Всі вузли та агрегати на момент перевірки були у справному стані, задній габаритний ліхтар працював. Під час руху він не зупинявся, оскільки не було потреби. Помітити під час руху, що не горить задній габаритний ліхтар він фізично не міг, тому і не міг усунути дану несправність.

У відповідності до п 31.5 Правил дорожнього руху у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені

певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень в порушення зазначених вище вимог Закону щодо обов'язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, не було надано суду доказів на доведення законності складеної постанови.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Статтями 245-246 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Так, з пояснень позивача, наданих у судовому засіданні, вбачається, що перед початком руху він перевірив справність автомобіля, однак, задній габаритний ліхтар міг перестати працювати під час руху автомобіля через недосконалість дорожнього покриття, оскільки на автодорозі, по якій він рухався, були вибоїни, тому в момент наїзду на вибоїну міг відійти контакт. Під час зупинки інспектор вказала, що підсвітка заднього номерного знака не горить, при цьому при інспектору позивач шляхом дотику руки усунув вказану несправність та ліхтар знову запрацював. Однак, інспектор не взяла цього до уваги та винесла оскаржувану постанову.

Статтею 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитися усним зауваженням.

З досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності вбачається, що хоча позивач ОСОБА_1 і допустив вчинення інкримінованого йому правопорушення, однак, вказане правопорушення є малозначним, оскільки позивач на місці усунув недоліки в роботі ліхтаря та доказів того, що задній габаритний ліхтар був несправний, відповідачем суду не надано.

Тобто, у інспектора були всі підстави для застосування статті 22 КУпАП та звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності і обмеження усним зауваженням.

Таким чином, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1,ч.6 ст. 121, ч.2 чт.36 КУпАП не відповідає вимогам КУпАП, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про закриття провадження по справі за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення суд зазначає наступне.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи вказані правові норми, суд дійшов висновку, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 10, 77, 78, 90, 246, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора роти №3 батальйону ПП у м.Житомирі ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 серії БР №658856 від 09.12.2017 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності .

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня її проголошення до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м.Житомира.

Cуддя В. В. Бондарчук