Справа № 826/2302/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2018-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 квітня 2018 року № 826/2302/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04 січня 2018 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає чинному законодавству та порушує права та законні інтереси позивача.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав вказаних у відзиві.

У відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив, що відповідно до інформації АІС «Податковий блок» податкова декларація позивача, як платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 1 півріччя 2017 року не подана, а тому це свідчить про заниження суми податкового зобов'язання по єдиному податку, а саме суми єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного періоду.

Заслухавши доводи та заперечення сторін, з урахуванням думок сторін, суд подальший розгляд справи здійснив у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд встановив наступне.

Пащенко Валентиною Анатоліївною, головним державним ревізором-інспектором Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, 08 грудня 2017 року проведено камеральну перевірку податкової звітності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за результатами якої складено Акт про результати камеральної перевірки податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця №6265/26-15-13-02-11/НОМЕР_1 від 08 грудня 2017 року.

Відповідно до Акту, податкова декларація позивача за І півріччя 2017 року не подана, а дані камеральної перевірки свідчать про заниження суми податкових зобов'язань по єдиному податку, а саме суми єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного періоду, за що позивача притягнено до відповідальності, передбаченої пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

На підставі акту позивачу надане податкове повідомлення-рішення, відповідно до якого відповідач збільшив суму грошового зобов'язання позивача на 54806,06 грн., з яких за податковим зобов'язанням - 43844, 85 грн. та за штрафними санкціями - 10961, 21 грн.

Вважаючи, що акт перевірки №6265/26-15-13-02-11/НОМЕР_1 від 08 грудня 2017 року не відображає фактичних обставин, а податкове повідомлення-рішення не відповідає чинному законодавству, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (тут і надалі - ПК України у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Абзацом 1 п.75.1 ст.75 ПК України камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Пунктом 75.1.1 ст. 5 ПК України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова (п.76.1 ст. 76 ПК України).

Так, податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов'язки, встановлені цим Кодексом для платників податків (п.18.1, п.18.2 ст.18 ПК України).

Згідно з п.46.1 ст.46 ПК України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов'язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків. У визначених цим Кодексом випадках розрахунки подаються в електронному вигляді (п.51.1, п.51.2 ст.51 ПК України).

Приписами п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49 ПК України встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Згідно з п.176.2 ст.176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Як наслідок, відповідно до п.119.2 ст.119 ПК України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

У той же час, за твердженнями представника відповідача та згідно з інформації АІС «Податковий блок», позивачем не подана декларація платника єдиного податку-фізичної особи підприємця за І півріччя 2017 року.

Проте, позивачем на спростування даного факту до позовної заяви додано копію податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за І півріччя 2017 року з відміткою від 13 липня 2017 року, в той же час, в судовому засіданні в підтвердження даного факту надано для огляду оригінал податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за І півріччя 2017 року з відміткою.

Представник відповідача у судовому засіданні не надав обґрунтованої відповіді чому у інформаційній системі АІС «Податковий блок» відсутня податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за І півріччя 2017 року, яка була подана позивачем 13 липня 2017 року, про що свідчить відмітка Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

А отже, відповідно до зазначеного вище, позивач належним чином виконав свої обов'язки щодо складення і подання звітності.

Твердження відповідача наведені у відзиві на позовну заяву не спростовують доводів позивача та не обґрунтовують належним чином прийняте податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладені обставини, суд вважає, що відповідач не правомірно дійшов висновку про допущені позивачем порушення податкового законодавства, а тому не обґрунтовано виставив позивачу оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 77, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04 січня 2018 року.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03048, АДРЕСА_1, код ІПН НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ) понесені судові витрати у розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні 80 коп.)

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко