Справа № 334/3111/16-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 квітня 2018 року

м. Київ

справа №334/3111/16-а

адміністративне провадження №К/9901/6720/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Анцупової Т.О., Берназюка Я.О.

розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.03.2017р. (суддя - Гончар Л.Я.) у справі №334/3111/16-а за його позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У травні 2016р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку йому пенсії на підставі довідки прокуратури Запорізької області №18-271 вих.16 від 15.04.2016р.; визнати рішення №14 від 27.04.2016р. засідання робочої групи з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного законодавства УПФУ у Дніпровському районі м. Запоріжжя незаконним та зобов?язати відповідача здійснити з 01.12.2015р. перерахунок та виплату пенсії відповідно до ч.13, ч.18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції на час призначення пенсії), у розмірі 90% від розміру місячної заробітної плати позивача без обмеження її максимального розміру.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2016р. позов задоволено частково.

Ввизнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 пенсії на підставі довідки прокуратури Запорізької області від 15.04.2016р. №18-271 вих.16.

Визнано незаконним рішення від 27.04.2016р. №14 засідання Робочої групи з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного законодавства Управління Пенсійного фонду України в Ленінському району.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя здійснити ОСОБА_1перерахунок та виплату пенсії відповідно до частин 13, 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії), у розмірі 90 відсотків від розміру його місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Запорізької області від 15.04.2016р. №18-271 вих. 16, без обмеження її максимального розміру з 01.05.2016р.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2017р. постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2016р. скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.03.2017р. відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2017р. на підставі пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017р.).

У квітні 2017р. позивач звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.03.2017р. в порядку Глави 3 Розділу ІV КАС України, в редакції чинній до 15.12.2017р., у зв'язку із неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ.

У заяві позивач просив скасувати рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Як на приклад неоднакового застосування норм матеріального права позивач посилається на ухвали Вищого адміністративного суду України від 06.10.2016р. (№К/800/23710/16), від 11.10.2016р. (№К/800/11091/16), від 18.10.2016р. (№К/800/19212/16), від 07.11.2016р. (№К/800/27633/16), від 06.12.2016р. (№к/800/21927/16) та від 31.03.2017р. (№К/800/9937/17). Крім того, посилається на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України від 10.12.2013р., від 17.12.2013р. та від 06.10.2015р. (справи №№ 21-445а13, 21-420а13, 21-2432а15) висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Ухвалою Верховного Суду України від 18.05.2017р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України, в редакції після 15.12.2017р., матеріали заяви передано до Верховного Суду.

Так, в ході розгляду справи судами встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя та отримує пенсію за вислугу років у розмірі 90% розміру середньомісячної заробітної плати відповідно до Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII.

21.04.2016р. позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру» відповідно до довідки прокуратури Запорізької області за №18-272 вих-16 від 15.04.2016р. (згідно постанови КМУ від 09.12.2015р. №1013).

Рішенням №14 від 27.04.2016р. засідання Робочої групи з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного законодавства Управління Пенсійного фонду України в Ленінському району м. Запоріжжя позивачу було відмовлено у задоволенні заяви з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VІІІ.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 є неправомірними, оскільки при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, яка визначає розмір пенсії у відсотках без обмеження її максимального розміру, що діяла на момент призначення пенсії.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що норми законодавства, на підставі яких позивач просить перерахувати йому пенсію, на момент звернення ОСОБА_1 до Пенсійного фонду за перерахунком втратили чинність; норми законодавства, якими скасовано право на перерахунок призначених прокурорам пенсій на час розгляду даної адміністративної справи є чинними і не визнані неконституційними, а тому відповідачем правомірно відмовлено позивачу у задоволенні заяви про перерахунок пенсії

Вищий адміністративний суд України погодився з позицією суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України ОСОБА_1 посилається на те, що судом касаційної інстанції неоднаково застосовано у подібних правовідносинах статтю 50-1 Закону України від 05.11.1991р. №1789-XII "Про прокуратуру" (в редакції, що була чинною на час призначення пенсії) що, на думку заявника, підтверджується ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06.10.2016р. (№К/800/23710/16), від 11.10.2016р. (№К/800/11091/16), від 18.10.2016р. (№К/800/19212/16), від 07.11.2016р. (№К/800/27633/16), від 06.12.2016р. (№К/800/21927/16) та від 31.03.2017р. (№К/800/9937/17)., а також постановами Верховного Суду України від 10.12.2013р., від 17.12.2013р. та від 06.10.2015р. (справи №№ 21-445а13, 21-420а13, 21-2432а15).

Перевіривши наведені у заяві доводи, суд дійшов висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ.

У рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції, погодившись з висновком суду апеляційної інстанції, що позивач не має права на перерахунок пенсії, на підставі поданої ним довідки, оскільки на момент його звернення до відповідача із заявою про перерахунок пенсії ч. 13 та ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, які регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність, а Кабінетом Міністрів України умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено і відповідний нормативно-правовий акт не прийнято.

В свою чергу, в ухвалах Вищого адміністративного суду України, наданих як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права у подібних правовідносинах, суд прийшов до висновку, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури повинна застосовуватись норма, що визначає розмір у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. При цьому зміст та обсяг набутих працівниками прокуратури соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, суд виходить із такого.

Відповідно до частини 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ (в редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) було передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом з тим, на час звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії правове регулювання відносин, що виникають у сфері пенсійного забезпечення прокурорів змінилося.

Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 р. №76-VІІІ, який набув чинності з 01.01.2015 р., до частини 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" внесено зміни. Після внесення змін, частина 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" викладена в наступній редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Пунктом 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р. №213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до перелічених законів України, зокрема, Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ.

Крім того, 15.07.2015р. набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII (далі - Закон №1697-VІІ), відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон №1789-ХІІ, крім, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, що втратили чинність з 15.12.2015р.

Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, відповідно до частини 20 якої (у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" підвищено розміри заробітку працюючих працівників прокуратури.

Проте, положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури, постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1013 не містить.

На час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначено не було.

При цьому, положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII, якими частину 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII та частину 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII викладено у новій редакції, не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26.12.2011р. № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Ураховуючи наведені вище положення джерел права, суд дійшов висновку, що з 01.12.2015р. - початку застосування постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1013 та у зв'язку з набранням у подальшому чинності Законом України "Про прокуратуру" №1697-VII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, пенсії, призначені за статтею 50-1 Закону України №1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

Проаналізувавши наведені норми законодавства в сукупності з обставинами даної справи й наявними у ній доказами, колегія суддів дійшла висновку про те, що право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу, а тому, зважаючи, що на час звернення ОСОБА_1 за перерахунком розміру пенсії такої підстави для перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій як збільшення розміру заробітної плати на законодавчому рівні не встановлено, а Кабінетом Міністрів України будь-яких умов для перерахунку не визначено, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку, а тому Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії позивача, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За відсутності постанови Кабінету Міністрів України щодо умов та порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури (як це було передбачено частиною 18 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", а потім - частиною 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII), у пенсійного органу немає законодавчо-визначених підстав та правового механізму для їх перерахунку.

Посилання заявника на правову позицію, висловлену в постановах Верховного Суду України від 10.12.2013р., від 17.12.2013р. та від 06.10.2015р. (справи №№ 21-445а13, 21-420а13, 21-2432а15), на які робиться посилання в заяві, є безпідставними, оскільки правовідносини, з приводу яких висловив свою позицію Верховний Суд України у вказаних рішеннях, виникли за інших фактичних обставин.

Отже, рішення суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, тому відповідно до частини першої статті 244 КАС України у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017р.), статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017р.), -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

Я.О. Берназюк