Справа № 813/353/18
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №813/353/18

11 квітня 2018 року

зал судових засідань № 9

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Лунь З.І.,

секретар судового засідання Магиревич Ю.Д.,

за участю:

представника позивача Сапіги О.В.,

представника відповідача Павлової А.О.,

розглянувши у підготовчому проваджені адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація Євро-Комерс» до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація Євро-Комерс» (місцезнаходження: 80100, Львівська область, м.Червоноград, вул.М.Грушевського, 1) звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (місцезнаходження: 79035, м. Львів, вул.Стрийська, 35), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02.11.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновки в акті «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс» з питань проведення взаємовідносин із ТзОВ «Рефул-Ресурс» ( ) за період січень 2017 року та ТзОВ «Агромат-Інвест» () за період квітень 2017року, містять відомості щодо виявлених порушень, факт існування яких не підтверджений належними засобами доказування та допустими доказами, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене всупереч законодавству, що регулює спірні правовідносини. Висновки контролюючого органу про безтоварний характер господарських операцій між позивачем та ТзОВ «Рефул-Ресурс», ТзОВ «Агромат-Інвест» є протиправними та не підтвердженими належними доказами і спростовуються наявними первинними документами. Позивач зазначає, що формування показників податкової звітності здійснювалося за наявності усіх визначальних факторів, а висновки про порушення позивачем п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України внаслідок завищення ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс» податкового кредиту в сумі 1370220,7грн., в тому числі у січні 2017року на суму 572914,88грн. та у квітні 2017року на суму 797305,90грн., у результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду всього за січень 2017року в сумі 572914,88грн. та за квітень 2017року в сумі 1370220,78грн., є незаконними. На думку позивача, незначні та несуттєві помилки в оформленні первинних документів при їх оформленні не можуть слугувати підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Вважає, що такі недоліки в оформленні первинних документів (відсутні відомості про особу та посаду, яка їх виписала) не впливають на суть здійснених господарських операцій, дають можливість ідентифікувати юридичну особу, що вчиняла дану операцію (печатка товариства та підпис уповноваженої особи), тому не можуть втратити статусу первинного документа. Долучені до матеріалів справи докази, на думку позивача, повністю спростовують висновки відповідача, а тому прийняте оскаржене податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню. Позивач також посилається на те, що не може нести юридичну відповідальність за недотримання контрагентом податкового законодавства, оскільки така відповідальність носить індивідуальних характер.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що спірне податкове повідомлення-рішення винесене з дотриманням вимог чинного законодавства України, позаяк оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийняте за результатами перевірки, що оформлена актом в процесі проведення якої встановлено не підтвердження факту продажу ТзОВ «Рефул-Ресурс» субпродуктів яловичих на адресу ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс». Також відповідач зазначив, що первинні документи представлені ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс» складені формально та містять ознаки юридичної дефектності, а відображені у них господарські операції фактично не відбулися. З огляду на зазначене, вважає, що викладені в актах перевірки висновки є обґрунтованими, відповідно прийняте на їх підставі податкове повідомлення-рішення правомірним і підстав для задоволення позову немає.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому просить суд позов задовольнити в повному обсязі. На думку представника позивача, податкова інформація щодо контрагента ТзОВ «Рефул-Ресурс» жодним чином не може свідчити про нереальність господарської операції між ним та ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс», оскільки відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву, просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши вступне слово представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс» зареєстроване 17.11.2016 виконавчим комітетом Червоноградської міської ради, свідоцтво про державну реєстрацію від 17.11.2016 №0001510, .

Місцезнаходження платника податків: АДРЕСА_1(згідно з договору оренди №01 від 17.11.2016 укладеного з ОСОБА_3- орендавець), орендована площп нежитлових приміщень квартир 12,0м.кв.

Позивач взятий на податковий облік в контролюючий орган 17.11.2013 за №28, станом на 11.10.2017 перебуває на обліку Червоноградській ОДПІ ГУДФС у Львівській області.

На підставі направлення, виданого ГУ ДФС у Львівській області від 26.09.2017 № 7264 згідно з п.п. 16.1.5, п.п. 16.1.7 п.16.1 ст. 16; п.п 20.1.2 п. 20.1 ст.20; п.п. 73.3 ст. 73; п.п. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс» з питань проведення взаємовідносин із ТзОВ «Рефул-Ресурс» ( ) за період січень 2017 року та ТзОВ «Агромат-Інвест» () за період квітень 2017року.

За результатами перевірки складено акт від 11.10.2017 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс» з питань проведення взаємовідносин із ТзОВ «Рефул-Ресурс» ( ) за період січень 2017 року та ТзОВ «Агромат-Інвест» () за період квітень 2017року».

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, п. 198.6, ст. 198 Податкового кодексу України, що, в свою чергу, призвело до завищення «Корпорація Євро-Комерс» податкового кредиту в сумі 1370220,7грн., в тому числі у січні 2017року на суму 572914,88грн. та у квітні 2017року на суму 797305,90грн., у результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду всього за січень 2017року в сумі 572914,88грн. та за квітень 2017року в сумі 1370220,78грн.

23.10.2017 ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс» направило на адресу ГУ ДФС у Львівській області заперечення на акт перевірки, яке було залишено без задоволення, згідно з відповіді ГУДФУ у Львівській області від 31.10.2017.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення від 02.11.2017 №.

У відповідності до п.56.1, п.56.18 ст.56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

14.11.2017 позивач подав скаргу за вих.№56 про перегляд податкового повідомлення-рішення від 02.11.2017 № до ДФС України.

Рішенням ДФС України від 10.01.2018 №654/6/99-99-11-01-01-25 про результати розгляду скарги, оскаржене податкове повідомлення-рішення від 02.11.2017 № залишено без, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI та іншими нормативно-правовими актами.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (надалі - ПК України).

Статтею 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог вказаного Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п.п. 20.1.4. п. 20.1. ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та /або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов"язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачене законодавством.

Згідно з п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V вказаного Кодексу.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а)дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

-дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

-дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 вказаного Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 вказаного Кодексу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Так, в розумінні ст.1 Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 9 Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до абз. 2 п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 №168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Так, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

З врахуванням вказаної позиції суд досліджує обставини щодо реальності господарських операцій позивача з контрагентами - взаємовідносин із ТзОВ «Рефул-Ресурс» та ТзОВ «Агромат-Інвест».

Суд встановив, що між ТзОВ «Рефул-Ресурс» (постачальник) та ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс» (покупець) укладено договір поставки від 20.01.2017 №5/2, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію, іменовану надалі «товар», а покупець зобов'язується прийняти і сплатити його за умовами даного Договору (І том а.с.162-165).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками, відповідно до вимог ст.ст.203, 204, 207, 208, 655, 656 Цивільного кодексу України з дотриманням усіх істотних умов.

Відповідно до п.1.2 Договору постачальник зобов'язується передати продукцію, а покупець прийняти продукцію субпродукти яловичі, найменування, одиниці виміру та загальна кількість якої, є предметом поставки за цим Договором, її часткове співвідношення визначаються та вказуються у видатковій накладні.

Згідно з п.2.1 Договору відвантаження продукції, яку зобов'язується передати покупцеві постачальник та визначеної умовами Договору здійснюється зі складу постачальника згідно з асортименту та кількості товару, погоджених між сторонами. Постачальник залишає за собою право частково або повністю відмовити покупцю у виконанні замовлення у зв'язку з виробничими можливостями.

Згідно з п.2.2 Договору ціна товару узгоджується сторонами на кожну партію товару поставки і вказується у рахунку та видатковій накладній на товар яка оформляється на кожну партію товару. Дата вказана в накладній є датою поставки товару постачальником.

Згідно з п.2.3 Договору постачальник зобов'язується одночасно з продукцією передати покупцеві його приналежності та документи (декларацію виробника та якісне посвідчення), що стосується продукції та підлягають переданню разом із продукцією відповідно до Договору.

Відповідно до п.2.4 Договору доставка товару покупця здійснюється транспортом покупця.

Згідно з п.2.5 Договору пункт завантаження товару: склад ТзОВ «Міт Лайф».

Згідно з п.2.6 Договору пункт розвантаження товару: с.Комарів, вул.Кутова, 20.

Згідно з п.2.7 Договору право власності на товар переходить до покупця з моменту отримання товару від постачальника.

Згідно з п.2.9 Договору постачальник зобов'язується оформити належним чином та у встановлені строки податкову накладну та зареєструвати її в єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог ст.201 ПК України.

Згідно з п.3.1 Договору постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар за ціною визначеною умовами даного Договору. Ціна товару, що передається у власність покупцеві вказується у рахунках, які надаються постачальником для проведення оплати.

На підтвердження виконання вказаного договору позивач надав:

- видаткову накладну від 20.01.2017 №РН393/01 (І том а.с. 95),

- платіжні доручення від 17.02.2017 №92 (платник ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс», отримувач ТзОВ «Рефул-Ресурс»); від 03.05.2017 №756( платник ТзОВ «Євро-Комерс», отримувач ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс»); від 19.04.2017 №677 ( платник ТзОВ «Євро-Комерс», отримувач ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс»); від 17.03.2017 №457 ( платник ТзОВ «Євро-Комерс», отримувач ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс»); від 17.03.2017 №455( платник ТзОВ «Євро-Комерс», отримувач ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс»); від 03.03.2017 №346 (платник ТзОВ «Євро-Комерс», отримувач ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс») (І том а.с.108, 142-147);

- декларацію виробника №МЛ-0001245 (віправник ТзОВ «Міт Лайф») (ІФ том а.с.107);

- договір №01 на транспортні послуги від 01.01.2017, укладеного між ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс» та ТзОВ «Аліор-Транс» (І том а.с.154-157);

- заявки до договору №01 від 01.01.2017 (перевізник ТзОВ «Аліор-Транс» та ТзОВ «Євро-Комерс» , клієнт ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс»)(І том а.с.185-196);

- договір №1П на транспортні послуги від 01.01.2017, укладеного між ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс» та ТзОВ «Євро-Комерс» (І том а.с.158-161);

- договір зберігання продукції №3/1 від 20.01.2017, укладеного між ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс» та ТзОВ ТзОВ «Міт Лайф» (І том а.с.174-175);

- акти приймання передачі до договору зберігання продукції №3/1 від 20.01.2017, укладеного між ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс» та ТзОВ ТзОВ «Міт Лайф» від 20.01.2017, 22.01.2017, 27.01.2017, 28.01.2017, 30.01.2017, 03.02.2017, 04.02.2017, 05.02.2017, 07.02.2017, (І том а.с.176-184);

- договір поставки №КЄК-195 від 07.02.2017, укладеного між ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс» та ТзОВ «Євро-Комерс» (І том а.с.166-169);

- договір суборенди нерухомого майна №н/15/С від 01.01.2017, укладеного між ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс» та ТзОВ «Євро-Комерс» (І том а.с.170-172);

- акт приймання передачі до договору суборенди нерухомого майна №н/15/С від 01.01.2017, укладеного між ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс» та ТзОВ «Євро-Комерс» (І том а.с.173);

- товарно-транспортні накладні №393/01/01 від 22.01.2017 на автомобіль VOLVO FH12 номер ВС 4830 ВО, причеп ВС 4027 ХР (автомобільний перевізник ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс», вантажовідправник ТзОВ «Рефул-Ресурс»); №393/01/02 від 27.01.2017 на автомобіль РЕНО номер ВС 2451 ЕА, причеп ВС 4025 ХР (автомобільний перевізник ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс», вантажовідправник ТзОВ «Рефул-Ресурс»); №393/01/03 від 28.01.2017 на автомобіль ІВЕКО номер ВС 4061 СА, причеп ВС 4199 ХТ (автомобільний перевізник ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс», вантажовідправник ТзОВ «Рефул-Ресурс»); №393/01/04 від 30.01.2017 на автомобіль РЕНО номер ВС 1084 ЕВ, причеп ВС 3361 ХР (автомобільний перевізник ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс», вантажовідправник ТзОВ «Рефул-Ресурс») ; №393/01/05 від 03.02.2017 на автомобіль РЕНО номер ВС 1702 ЕВ, причеп ВС 1726 ХР (автомобільний перевізник ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс», вантажовідправник ТзОВ «Рефул-Ресурс») ; №393/01/04 від 04.02.2017 на автомобіль РЕНО номер ВС 2451 ЕА, причеп ВС 4025 ХР (автомобільний перевізник ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс», вантажовідправник ТзОВ «Рефул-Ресурс»); №393/01/07 від 04.02.2017 на автомобіль РЕНО номер ВС 8615 СХ, причеп ВС 8981 ХР (автомобільний перевізник ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс», вантажовідправник ТзОВ «Рефул-Ресурс»); №393/01/08 від 04.02.2017 на автомобіль РЕНО номер ВС 7872 ЕВ, причеп ВС 2595 ХТ (автомобільний перевізник ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс», вантажовідправник ТзОВ «Рефул-Ресурс»; №393/01/09 від 05.02.2017 на автомобіль ДАФ номер ВС 8375 ВМ (автомобільний перевізник ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс», вантажовідправник ТзОВ «Рефул-Ресурс»); №393/01/10 від 05.02.2017 на автомобіль РЕНО номер ВС 7490 СІ, причеп ВС 7849 ХТ (автомобільний перевізник ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс», вантажовідправник ТзОВ «Рефул-Ресурс»); №393/01/11 від 05.02.2017 на автомобіль ДАФ номер ВС 3106 ВТ, причеп ВС 7700 ХТ (автомобільний перевізник ТзОВ «Аліор-Транс», вантажовідправник ТзОВ «Рефул-Ресурс»); №393/01/12 від 07.02.2017 на автомобіль РЕНО номер ВС 1084 ЕВ, причеп ВС 3361 ХР (автомобільний перевізник ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс», вантажовідправник ТзОВ «Рефул-Ресурс»); (І том а.с.109-120);

-довіреності на отримання товару від ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс» №159/1 від 20.03.2017; №179 від 28.03.2017; №84/1 від 17.02.2017; №96 від 20.02.2017; (І том а.с.125-128)

- акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ЄК-00005370 від 28.02.2017; №ЄК-00005243 від 31.01.2017; №АТ-00000013 від 28.02.2017 (І том а.с.121-124);

-картки ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс» складського обліку матеріалів (І том а.с.147-153) ;

-видаткові накладні (постачальник ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс», покупець ТзОВ «Євро-Комерс») від 03.04.2017 №КЄК00000178, від 04.04.2017№КЄК00000179, від 28.03.2017 №КЄК00000153, від 22.03.2017 №КЄК00000145, від 21.03.2017 №КЄК00000144, від 20.03.2017 №КЄК00000143, від 21.02.2017 №КЄК00000037, від 21.02.2017 №КЄК00000036, від 20.02.2017 №КЄК00000033 від 17.02.2017 №КЄК00000087, від 18.02.2017 №КЄК00000088 (І том а.с. 96-106).

Вказані податкові накладні не мають жодних недоліків та порядок їх заповнення відповідає діючому законодавству.

Оплата за проданий товар підтверджується оборотно -сальдовими відомостями по рахунку 281 та визнається сторонами (І том а.с.129-141).

Для підтвердження обставин щодо використання в господарській діяльності складів, де зберігався проданий товар, позивач надав:

-договір оренди нежитлового приміщення №01 від 1711.2016, укладеного між ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс» та СПД ФОП ОСОБА_3 (І том а.с.240-241);

-протокол погодженої орендної плати від 17.11.2016 до договору оренди нежитлового приміщення №01 від 1711.2016, укладеного між ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс» та СПД ФОП ОСОБА_3 (І том а.с.243);

- акт приймання передачі до договору оренди нежитлового приміщення №01 від 1711.2016, укладеного між ТзОВ «Корпорація Євро-Комерс» та СПД ФОП ОСОБА_3(І том а.с.244).

Таким чином, позивач надав усі первинні бухгалтерські документи, складання яких передбачено умовами відповідних договорів на підтвердження фактичного виконання сторонами їх умов. У висновках акта перевірки не міститься будь-яких застережень щодо невідповідності документів вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім цього, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження обставини щодо обізнаності позивача про неправомірну, на думку відповідача, діяльності його контрагента, та доказів про пряму чи опосередковану причетність до такої діяльності з метою отримання податкової вигоди. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності вчиненої між конкретними контрагентами. В разі наявності у податкового органу інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватись саме до цієї особи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази спростовують доводи відповідача про те, що господарські операції не мали реального характеру. Враховуючи наведене, суд вважає, що надані позивачем докази в повній мірі підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Суд також зазначає, що перевіркою не встановлено, що здійснені позивачем господарські операції з контрагентами суперечать (є нетиповими) видам діяльності позивача або є збитковими.

Суд встановив, що на час здійснення господарських операцій контрагенти позивача перебували на обліку в органах ДФС та були зареєстрованими у встановленому законом порядку платниками податку. Відповідач не надав жодних доказів на спростування вказаних обставин.

З огляду на викладене, в ході розгляду справи суд дійшов до висновку, що позивач належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами (складання яких передбачено умовами відповідних договорів), податковими накладними, складеними з дотриманням вимог податкового законодавства, документами, що свідчать про продаж товару, підтвердив, що господарські операції з контрагентами обумовлені діловою метою, мали реальний характер і фактично виконані.

Таким чином, із урахуванням встановлених обставин у справі та доказів, якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому, позивач не порушив вимоги податкового законодавства в межах спору.

При цьому, суд не бере до уваги покликання ГУ ДФС у Львівській області на окремі неточності в наданих позивачем документах, оскільки такі неточності не є суттєвими у сукупності, не тягнуть за собою недійсність таких документів, а тому не можуть свідчити про безтоварність господарських операцій, які ними підтверджуються. Натомість оцінка здійсненим господарським операціям повинна даватись на підставі комплексного всебічного аналізу матеріалів справи та фактичних обставин.

Суд зазначає, що сумнівність господарських операцій позивача обґрунтовується податковим органом виключно інформацією, викладеною в інформаційних базах даних податкового органу. Водночас, така інформація не ґрунтується на фактах, які встановлені за результатами документальних перевірок контрагентів позивача, а лише містить припущення податкового органу про неможливість здійснення ними господарської діяльності.

Чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх.

Платник не несе відповідальності за дії всіх підприємств та організацій, що беруть участь у багатостадійному процесі сплати податків до бюджету. Податкові органи не вправі тлумачити поняття добросовісності платника як таке, що породжує у останнього додаткові обов'язки, не передбачені чинним законодавством.

Крім того, у комерційній діяльності щодо виконання робіт та послуг не завжди вимагається наявність задекларованих власних основних засобів та значної кількості персоналу; звичаями ділового обороту встановлені й інші можливості залучення матеріальних ресурсів без реєстрації в уповноважених органах (як-от - на умовах оренди, найму за цивільними договорами тощо); до того ж податковою інспекцією не доведено неможливості виконання спірним постачальником наявними у нього силами та засобами з урахуванням видів та обсягів виконаних робіт.

Оцінюючи доводи сторін, суд робить висновки, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Жодного належного доказу того, що договори були укладені без мети їх здійснення перевіряючими не зазначено в акті перевірки, а також не зазначено представником ДПІ як суб'єктом владних повноважень, який відповідно до ст.77 КАС України повинен довести правомірність своїх рішень в запереченнях на позов.

Також, суд зазначає, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальник був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями та їх постачальниками, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Щодо заперечень відповідача про обов'язкову наявність у позивача товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що відсутність у суб'єкта господарювання, що купує чи перевозить товар ТТН, не може вплинути на податковий кредит з ПДВ підприємства, за умови доведення реальності господарської операції іншими, належним чином оформленими документами.

Суд також зазначає, що відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 № 363 товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п. 11.1 вказаних Правил товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

З наведеного вбачається, що наявність товарно-транспортної накладної є обов'язковим документом, який повинен складатися під час перевезень. Водночас, право платника податку на включення сплачених коштів до складу податкового кредиту виникає не з факту перевезення товару, а у зв'язку із оплатою його вартості постачальнику. Товарно-транспортні накладні, як і перевезення товару в цілому, не перебувають у безпосередньому зв'язку з фактом оплати товару. Тому, відсутність товарно-транспортних накладних в жодному разі не позбавляє платника податків на включення сплачених постачальникам сум до складу податкового кредиту. Також Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 06.02.2018 ( справа № К/9901/2030/17 821/589/17) висловив свою позицію що відсутність ТТН на транспортування продукції не може автоматично свідчити про безтоварність господарської операції, за наявності інших належних доказів. З огляду на що, певні недоліки у ТТН або відсутність певних ТТН, не може спричиняти для позивача негативних наслідків в аспекті свідчення про безтоварність господарської операції. Відсутність у покупців можливості придбання товарів, з урахуванням відсутності фактичних господарських ресурсів, які необхідні для провадження відповідної господарської діяльності підприємства, не доводять неможливості реального здійснення задекларованих операцій, з урахуванням того, що використання у виробничій діяльності транспортних засобів та інших фондів на підставі договорів оренди, позички чи використання власного транспорту чинним законодавством не заборонено.

У Постанові від 07.03.2018 (справа №820/7065/16, адміністративне провадження №К/9901/4703/17) Верховний Суд висловив аналогічну позицію та зазначив, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є самостійною та достатньою підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, наявність певних недоліків у оформленні товарно-транспортних накладних, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій й, як наслідок, не може бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на формування податкових вигод. Не спростовують факту реального виконання господарської операцій й посилання податкового органу на інформацію за результатами податкового контролю контрагентів позивача, оскільки можливі порушення податкового законодавства з боку постачальників не є самостійною підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та підставою для позбавлення покупця сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

При цьому, з урахуванням норм статей 44 та 61 ПК України саме на контролюючі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» зазначив, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також: сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між: вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 02.11.2017 № прийняте відповідачем, є протиправним та підлягає скасуванню.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ч.1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Львівській області .

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 02.11.2017 №.

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація Євро-Комерс» (місцезнаходження: 80100, Львівська область, м.Червоноград, вул.М.Грушевського, 1, ) судовий збір в сумі 8593(вісім тисяч п'ятсот дев'яносто три)грн.72коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 19.04.2018.

Суддя Лунь З.І.