Справа № 346/5170/17
Суддя: Потятинник Ю. Р.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/5170/17
Провадження № 2-а/346/67/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Потятинника Ю.Р.,

з участю секретаря Васильчук Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Коломийського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії щодо перерахунку і виплати пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що 22.08.2017 р. він як пенсіонер звернувся до Коломийського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою щодо підвищення призначеної йому на 50 % мінімальної пенсії за віком. При цьому зазначив, що вважається реабілітованою особою на підставі ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991 року та посвідчення реабілітованого серії II № 090476, виданого 16.01.1996 р. Коломийською міською радою народних депутатів. Вказує, що згідно з п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року громадянам, які необгрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року мінімальна пенсія за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, в розрахунку на місяць з 01.05.2017 року - 1312,00 грн., а з 01.12.2017 року - 1373,00 грн. Таким чином, розмір призначеної йому пенсії повинен бути збільшений на 656,00 грн., а з 01.12.2017 року - на 686,50 грн. відповідно.

У своїй відповіді від 06.09.2017 року № 183/В-15 Коломийське обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області відмовило йому у підвищенні пенсії, мотивуючи тим, що в матеріалах його пенсійної справи відсутні будь-які документи, що підтверджують належність до осіб, які підпадають під дію Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», а його посвідчення реабілітованого серії II № 090476 лише підтверджує право на пільги, встановлені цим Законом. У цій відповіді відповідач зазначив, що підвищення пенсії згідно п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» проводиться лише у випадку, якщо громадянин необгрунтовано зазнав політичних репресій, а його сімя, в звязку з цим, була примусово переселена, а тому відсутні законні підстави для розгляду порушеного ним в заяві до Коломийського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області питання.

Вважає, що відмова Коломийського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області у здійсненні перерахування та підвищення його пенсії є неправомірною і тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з наступних підстав.

Його мати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, член ОУН, заарештована 06.06.1945 року та засуджена за ст. 58-1 «а», ст. 58-ІІ КК РРФСР.

Пізніше, з 31.12.1948 року по 06.12.1956 року знаходилася на спецпоселенні у Венгеровському районі Новосибірської області - Росія.

На підставі ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» ОСОБА_2 була реабілітована.

Він народився 17.06.1954 року на спецпоселенні в с. Венгерово Венгеровського району Новосибірської області. До звільнення матері з увязнення змушений був перебувати на спецпоселенні.

Отже, він, вимушено перебуваючи 2.5 роки на спецпоселенні був позбавлений волі, громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру, є репресованим та визнаний реабілітованим відповідно до законодавства України.

Зазначає, що зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 року, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії від 03.05.1996 року та ч. 3 ст. 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», дія якого поширюється на осіб, необгрунтовано засуджених судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.

Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» було визначено, що цим Законом ліквідуються наслідки беззаконня, допущені з політичних мотивів до громадян України, поновлюються їх права, встановлюються компенсація за незаконні репресії та пільги реабілітованим.

П. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що призначені пенсії підвищуються громадянам, які необгрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» передбачено реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сімями.

Згідно з п. 20 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р., зареєстрованою в Мінюсті 27.12.2005 року за №1566/11846, за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Окрім того, для осіб, реабілітованих згідно із ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» встановлено, що реабілітованими є, зокрема, особи, які з політичних мотивів були необгрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958 року, за винятком осіб, зазначених у ст. 2 цього Закону.

Крім того, реабілітованими визнаються також громадяни, засуджені за: антирадянську агітацію і пропаганду за ст. 7 Закону СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958 року і ст. 62 КК України від 05.04.2001 року в редакціях до прийняття Закону Української PCP від 28.10.1989 року «Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української PCP від 14.04.1989 року «Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української PCP»; поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за ст. 187-1 КК України від 05.04.2001 р.; порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоровю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необгрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу PCP чи піддано репресіям позасудовими органами. Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими комітетами відповідних місцевих Рад народних депутатів.

Вказує, що на підставі ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», а також посвідчення реабілітованого серії II № 090476, виданого 16.01.1996 року Коломийською міською радою народних депутатів, він має статус реабілітованого та має право на підвищення до пенсії у розмірі - 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Тому, просить суд позов задовольнити та визнати протиправними дії суб'єкта владних повноважень по розгляду його заяви від 22.08.2017 року про підвищення пенсії, як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій, та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок і проводити виплату - підвищення до пенсії йому, як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", виходячи з розмірів мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» щомісячно, починаючи з 22.08.2017 року та без обмеження строку.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 28.02.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи ( у письмовому провадженні).

19.03.2018 року через канцелярію суду відповідачем подано відзив на адміністративний позов, згідно з яким Управління заперечує проти задоволення позову з наступних підстав. 22.08.2017 року позивач звернувся до управління із заявою щодо права на встановлення підвищення громадянам, які необгрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, та членам їх сімей, на що отримав відмову управління (лист №183/В-15 від 06.09.2017 року).

Подаючи позов до суду, позивач зазначає, що є ребілітованою особою, має посвідчення реабілітованого та відповідно має право на отримання підвищення до пенсії як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до п. г ст.77 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Однак, такі позовні вимоги суперечать чинному законодавству. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Коломийському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської області з 18.06.2014 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. „г ст.77 Закону України „Про пенсійне забезпечення громадянам, які необгрунтовано зазнали політичних репресій і згодом реабілітовані призначені пенсії підвищуються на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Як зазначено у ст. 1 Закону України „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні, реабілітованими вважають осіб, які з політичних мотивів були неодгрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь- якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у ст.2 цього Закону.

Згідно поданих позивачем документів вбачається, що його мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, засуджена 15.01.1947 року Особливими зборами при МВС СРСР до пяти років ИТЛ з 06.06.1945 до 08.06.1950 року - 05 років 00 місяців 02 дні, та на підставі ст.1 Закону України „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні реабілітована, що підтверджується довідкою про реабілітацію №436-94 від 22.04.1994 року, виданою прокуратурою Івано-Франківської області.

У позовній заяві позивач зазначає, що до звільнення матері з увязнення він змушений був перебувати на спецпоселенні. Однак, мати позивача ОСОБА_3 відбувала покарання з 06.06.1945 року до 08.06.1950 року, а позивач народився 17.06.1954 року.

Документів, які підтверджували б, що позивач належить до осіб, які з політичних мотивів були необгрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958 року, за винятком осіб, зазначених у ст.2 цього Закону, що передбачено ст. 1 Закону України „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні , позивачем не надано.

Відповідно до ст. 3 Закону України „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні від 17.04.1991 № 962-ХІІ передбачено реабілітувати всіх громадян засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім'ями.

Згідно п.2.13. Порядку подання та оформлення документів для призначення перерахунку пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі статтею 3 Закону України „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні, приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у ній відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Відповідно до довідки від 06.12.1956 року, виданої Управлінням внутрішніх справ по Новосибірській області, мати позивача ОСОБА_3 з 31.12.1948 по 06.12.1956 роки знаходилась на спецпоселенні в Новосибірській області.

Отже, репресіям піддана лише мати позивача, а до нього, як до члена сімї, репресії не застосовувалися і він не був примусово переселений, оскільки на той час ще не народився.

Тобто, в матеріалах пенсійної справи та в матеріалах доданих до позовної заяви позивачем не надано документів безпосередньо щодо нього як члена сімї репресованого з політичних мотивів, що був примусово переселений з постійного місця проживання й реабілітований, передбачених Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Долучена копія посвідчення, виданого Коломийською міською радою 16.01.1996 року, лише підтверджує право на пільги встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій».

Однак, відсутні законні підстави для здійснення перерахунку пенсії, як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, оскільки підвищення пенсії згідно п. „г ст.77 Закону України „Про пенсійне забезпечення, проводиться лише в випадку, якщо громадянин необґрунтовано зазнав політичних репресій, а його сімя в звязку з цим, була примусово переселена.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що наявні розбіжності щодо прізвища матері позивача, а саме у довідці про реабілітацію №436-94 від 22.04.1994 року та довідці від 06.12.1956 року прізвище матері вказано як «Вингринюк», а у свідоцтві про народження позивача прізвище матері вказано як «Венгринюк». Тому, неможливо встановити факт належності даних, що вказані в довідках, саме матері позивача.

Зазначає, що аналіз судової практики з приводу аналогічного предмету спору свідчить про вирішення справ на користь управління, зокрема, ухвали Вищого адміністративного суду України по справах №712/3339/15-а, №454/743/13-а.

З урахуванням зазначеного, Коломийське обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області просить суд в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Суд вважає безпідставним клопотання відповідача про проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження, оскільки не вбачає значної складності розгляду даної справи на що посилається відповідач, а тому у задоволенні даного клопотання слід відмовити, що відповідає нормам ст. 260 ч.7, ст. 263 КАС України.

Подання позивачем відповіді на відзив не відповідає вимогам ст. 263 ч.3 КАС України.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до даних паспорта громадянина України серії СС 887066, виданого 11.02.2000 року Коломийським МВ УМВС в Івано-Франківській області, та свідоцтва про народження серії УЄ №860496 ОСОБА_1 народився 17.06.1954 року в с.Венгерово Новосибірської області, Росія. Його матірю вказана ОСОБА_2.

Згідно з довідкою управління МВС по Новосибірській області від 06.12.1956 року ОСОБА_3 з 31.12.1948 року по 06.12.1956 року знаходилась на спецпоселенні в Новосибірській області.

Відповідно до довідки №436-94, виданої 22.04.1994 року Прокуратурою Івано-Франківської області ОСОБА_3 засуджена 15.01.1947 року Особливими зборами при МВС СРСР за ст. ст.58-1 «а», 58-ІІ КК РСФСР до 5 років ІТЛ, арештована 06.06.1945 року, звільнена 08.06.1950 року.

16.01.1996 року Коломийською міською радою позивачу видано посвідчення серії ІІ №090476, згідно з яким він має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», посвідчення безстрокове і діє на всій території України.

22.08.2017 року позивач звернувся до Коломийського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою щодо встановлення надбавки до пенсії, згідно п. г ст. 77 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Однак, згідно відповіді від 06.09.2017 року № 183/В-15, відповідач повідомив позивача про відсутність документів, які б підтверджували його право на перерахунок і виплату пенсії, як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій , а долучена ним копія посвідчення лише підтверджує право на пільги встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій». Підвищення пенсії згідно п. „г ст.77 Закону України „Про пенсійне забезпечення, проводиться лише в випадку, якщо громадянин необгрунтовано зазнав політичних репресій, а його сімя, в звязку з цим, була примусово переселена.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991 №962-XII реабілітованими особами слід вважати осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Відповідно до п.4 Постанови Верховної ради України «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 24.12.1993 №3812-XII застосування (піддання) репресій (стаття 1): - оголошення вироку, ухвали (постанови) судом першої інстанції або рішення (постанови) позасудовим органом про застосування кримінального покарання, відправлення у заслання та вислання без пред'явлення обвинувачення у конкретному злочині; - винесення судом або позасудовим органом рішення про необґрунтоване застосування примусових заходів медичного характеру; - винесення постанови про арешт та тримання під вартою в разі закриття справи на попередньому слідстві чи у судовому порядку; - прийняття рішення місцевими органами влади, службовими особами чи громадськими організаціями про застосування репресії в адміністративному порядку.

Згідно абз.3 п.7 Постанови Верховної ради України «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 24.12.1993 №3812-XII довідки про реабілітацію згідно із статтею 3 цього Закону видаються реабілітованим на їх вимогу органами внутрішніх справ за наявності у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на виселених осіб тощо), а за відсутності таких документів - районними комісіями по поновленню прав реабілітованих після встановлення ними факту виселення.

Відповідно до ст. 3 Закону України „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні передбачено реабілітувати всіх громадян засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім'ями.

Згідно п.2.13. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі статтею 3 Закону України „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні, приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у ній відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Відповідно до пункту "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про з

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи з викладеного суд погоджується з доводами відповідача , беручи до уваги, той факт, що позивач не був засуджений чи підданий заходам адміністративного впливу, чи переміщений, з території України, а лише народився у спецпоселенні в Новосибірській області . Також, суд звертає увагу на те, що довідки про реабілітацію № 436-94 від 22.04.1994р. та управлдіння МВД в Новосибірській області видана на "Вингринюк" ОСОБА_4, в той час як прізвище позивача згідно паспорту та свідоцтва про народження "Венгринюк" і його матір'ю зазначена "Венгринюк". Факту родинних відносин позивач не встановлював.

Тому, суд вважає, що виходячи із змісту Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» та діючих підзаконних актів , наявність в даному випадку лише посвідчення реабілітованого не дає йому право на перерахунок і виплату пенсії, як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виходячи з розмірів мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» . Тому, в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 242- 246, 250, 255,257-263,371 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі ст.ст.77, 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні клопотання відповідача про проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження відмовити.

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Коломийського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії щодо перерахунку і виплати пенсії позову.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського Апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня його складення, через Коломийський міськрайонний суд.

Повний текст рішення виготовлено 17.04.2018 року.

Суддя Потятинник Ю. Р.