Справа № 813/311/18
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/311/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-cудді ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання Михайленко Б.С.,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 міська рада Жовківського району Львівської області, про визнання протиправними дій, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_5 (далі ОСОБА_5, позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі ГУ Держгеокадастру у Львівській області, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 міська рада Жовківського району Львівської області (далі ОСОБА_6 міська рада, третя особа), в якій позивач просить:

- визнати протиправною дію Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови у наданні ОСОБА_5 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,06 га на території ОСОБА_6 міської ради Жовківського району Львівської області, викладену у листі №Ш-15436/0-152/6-18 від 09.01.2018 року;

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_5 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,06 га на території ОСОБА_6 міської ради Жовківського району Львівської області.

Ухвалою судді від 01.02.2018 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 18.04.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.12.2017 року звертався до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,06 га, для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення запасу ОСОБА_6 міської ради, яка знаходиться за межами населеного пункту м. Дубляни. За результатами розгляду цього клопотання відповідач надав лист-відмову від 09.01.2018 року № Ш 15436/0-152/6-18, в якому повідомив, що на офіційному веб-сайті Головного управління Держгеокадастру у Львівській області опубліковано інформацію про перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам в межах норм безоплатної приватизації на території Львівської області у 1 кварталі 2018 року. Зважаючи на те, що пропонована до відведення земельна ділянка в даному переліку відсутня, відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу та зазначив, що вирішення цього питання по суті стане можливим після внесення її до переліку та розміщення на офіційному веб-сайті. ОСОБА_4 того, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" та лист ОСОБА_6 міської ради від 18.12.2017 року № 1430, вказав на відсутність погодження ОСОБА_6 міською радою питання щодо надання відповідного дозволу. Зазначені дії відповідача позивач вважає протиправними та такими, що вчинені з порушенням норм Земельного кодексу України, а тому звернувся до суду за судовим захистом.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву, просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Надав відзив на позовну заяву (вх. № 5790 від 05.03.2018 року) в якому посилається на те, що за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу надано відмову, оформлену у вигляді листа від 09.01.20185 року № Ш-15436/0-152/6-18, з тих підстав, що пропонована до відведення земельна ділянка не входить до переліку земельних ділянок, які можливо передати у власність в межах норм безоплатної приватизації у 1 кварталі 2018 року. Вказану відмову мотивує тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" затверджено Стратегію удосконалення механізму управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними. На виконання зазначеної Постанови відповідач на офіційному веб-сайті опублікував інформацію про перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам в межах норм безоплатної приватизації на території Львівської області у 1 кварталі 2017 року. Проте у цьому переліку не передбачено виділення земельних ділянок у власність громадянам згідно визначеного позивачем на графічних матеріалах місці розташуванні бажаної для приватизації земельної ділянки. За таких обставин, вважає, що дії відповідача є законними та такими, що відповідають вимогам земельного законодавства, оскільки місце розташування земельної ділянки, щодо якої звернувся позивач, не відповідає вимогам нормативно-правових актів.

ОСОБА_4 того, вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №413 зобовязано, серед іншого, враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян. Натомість, листом від 18.12.2017 року №1430 ОСОБА_6 міська рада не погодила надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивача для ведення садівництва. Стосовно вимоги позивача про зобов'язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою, представник зазначив, що таке право є дискреційним повноваженням, тому задоволення цієї вимоги буде втручанням у дискреційні повноваження державного органу. З огляду на викладене, представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув. Причин неявки та відношення до позовних вимог суду не повідомив. Належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення засідання у справі, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 11.12.2017 року позивач звертався до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0600 га, для ведення індивідуального садівництва на території ОСОБА_6 міської ради Жовківського району Львівської області.

В процесі розгляду відповідачем клопотання від ОСОБА_6 міської ради надійшов лист від 18.12.2017 року №1430, згідно якого остання не погоджує надання, зокрема і позивачу, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва на території ОСОБА_6 міської ради.

09.01.2018 року відповідач листом (вих.№Ш-15436/0-152/6-18) повідомив позивача про те, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення" Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області сформовано перелік земельних ділянок, які можуть бути передані у власність громадян в межах норм безоплатної приватизації на території Львівської області у 1 кварталі 2018 року. Оскільки пропонована позивачем до відведення земельна ділянка в даному переліку відсутня, відтак вирішення цього питання по суті стане можливим після внесення її до переліку та розміщення на офіційному веб-сайті. З урахуванням вищевказаного, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області не погоджує виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва.

У висновках цього листа-відмови зазначено, що, зважаючи на норми згаданого акту законодавства (постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413), питання, повязані з реалізацією Стратегії в частині забезпечення врахування позиції відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян, підлягають розгляду виключно на пленарному засіданні ради із прийняттям відповідного рішення.

Не погоджуючись із діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 1 ст.3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За змістом ч.ч.2, 3 ст.22 ЗК України, до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно п."б" ч.1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Водночас у ч.ч.1, 4 ст.5 Закону України "Про особисте селянське господарство" від 15.05.2003 року №742-IV встановлено, що для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом. Земельні ділянки особистого селянського господарства можуть використовуватися для ведення особистого селянського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Надаючи оцінку оскаржуваній відповіді, яку позивач вважає відмовою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,06 га для ведення індивідуального садівництва на території ОСОБА_6 міської ради Жовківського району, суд враховує, що згідно ч.6 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_7 міністрів Автономної Республіки ОСОБА_4. ОСОБА_7 Автономної Республіки ОСОБА_4, Раді міністрів Автономної Республіки ОСОБА_4, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За правилами ч.7 ст.118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналізуючи зміст наведених норм, суд звертає увагу, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним із етапів погодження і оформлення документів, який відповідно до вимог чинного законодавства є необхідним для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. У свою чергу, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою.

При цьому, за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення документації землеустрою, відповідач може прийняти одне з таких рішень: або наказ про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або мотивована відмова у його наданні.

Таким чином, суд розцінює спірне рішення як відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Матеріалами справи підтверджено, що, звертаючись у Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, позивач дотримався передбачених ч.6 ст.118 ЗК України вимог до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність. Адже ні у спірному листі-відмові, ні у відзиві на позовну заяву, відповідач жодних зауважень щодо поданих позивачем документів не вказав.

ОСОБА_4 того, згідно отриманої на запит представника позивача відповіді Відділу у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №856/405-17-0.23 від 14.12.2017 року правовий статус земельної ділянки (масиву земель), згідно доданих картографічних матеріалів відноситься до земель сільськогосподарського призначення, угіддя рілля. Вказані землі не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб та перебувають у запасі. Форма власності державна.

Натомість, як на правову підставу для відмови відповідач посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №413 Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними та лист ОСОБА_6 міської ради від 20.09.2017 року №945.

Однак суд такі посилання відповідача не враховує, з огляду на наступне.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №413 затверджено Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, в якій передбачено, що Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні: формувати перелік земельних ділянок та визначати площу земельних ділянок, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області; щокварталу за 10 днів до закінчення поточного кварталу оприлюднювати перелік земельних ділянок, які пропонується передавати у наступному кварталі (розрахованих за зазначеною формулою), на офіційних веб-сайтах територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок; надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, насамперед учасникам антитерористичної операції; враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян.

Водночас вказана Стратегія не містить правових норм для врегулювання цих відносин, а будь-яких змін до порядку одержання дозволу на розробку проекту землеустрою, передбаченого Земельним кодексом України, у звязку із її затвердженням не внесено. Цей нормативно-правовий акт не регулює питання виділення землі, оскільки таке регулювання чітко передбачено Земельним кодексом України.

ОСОБА_4 того, в ній прямо зазначено, що "для реалізації Стратегії необхідно розробити проекти нормативно-правових актів", однак такі, станом на момент прийняття оскаржуваного рішення, так і не розроблені.

У п.71 рішення Європейського суду з прав людини у справі від 20.10.2011 року у справі №29979/04 "Рисовський проти України" вказано, що принцип "належного урядування" не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Суд враховує твердження відповідача, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Однак, поряд з цим, відзначає, що постанова Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №413 не є тим нормативно-правовим актом, що регулює порядок надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо надання земельних ділянок у власність та не прийнята відповідно до певного закону чи на виконання такого закону, яким регулюються вимоги щодо обмеження розташування земельних ділянок. Названа постанова лише затверджує стратегію (план діяльності на певний період) удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними.

До того ж, у ст.6 ЗК України передбачено, що виключно до повноважень Верховної ради України в галузі земельних відносин віднесено регулювання земельних відносин шляхом прийняття Законів.

Отже, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №413, як на підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідач діяв не на підставі та не в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України, в т.ч. і Земельним кодексом України.

При цьому, суд враховує, що законодавцем (зокрема у ч.7 ст.118 ЗК України) передбачено вичерпний перелік підстав відмови у наданні такого дозволу, а саме невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відмова у наданні дозволу з інших підстав не допускається.

Однак, досліджуючи відмову відповідача, що викладена у листі від 09.01.2018 року № Ш-15436/0-152/6-18, суд встановив, що в такій не міститься жодної з передбачених законом підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. А тому, з огляду на приписи ч.7 ст.118 ЗК України, суд не може вважати таку відмову мотивованою.

До того ж, згідно позиції Європейського суду з прав людини, яку він висловив у п.53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". На думку суду, жодних вагомих, чітких та узгоджених доказів, які б вказували на правомірність та обґрунтованість своїх дій відповідач не навів.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що дії Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, які полягали у відмові в наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,06 га, для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення запасу ОСОБА_6 міської ради, яка розташована за межами населеного пункту м.Дубляни, що викладена у листі від 09.01.2018 року №Ш-15436/0-152/6-18, не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, які визначені ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними таких дій.

Водночас, відсутні підстави для зобов'язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва площею 0,06 га на території ОСОБА_6 міської ради Жовківського району Львівської області, оскільки адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) критеріям, не повинен втручатись у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб'єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.

Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, відповідно до ст.122 ЗК України, відноситься до виключних повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст.245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав позивача та забезпечення реального виконання рішення суду, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 11.12.2017 року (вх. №Ш-15436/0/5-17 від 12.12.2017 року) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,06 га, для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення запасу ОСОБА_6 міської ради, яка розташована за межами населеного пункту м.Дубляни.

При цьому, при повторному розгляді клопотання відповідачем в обовязковому порядку повинні бути враховані висновки цього судового рішення, зокрема щодо підстав визнання протиправними дій відповідача, які полягали у відмові надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно ч.1 ст.90 вказаного Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

На підставі досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-77, 139, 242-246, 250, 255, 293, 297, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови у наданні ОСОБА_5 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,06 га на території ОСОБА_6 міської ради Жовківського району Львівської області, викладеної у листі №Ш-15436/0-152/6-18 від 09.01.2018 року.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_5 від 11.12.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,06 га, для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності запасу ОСОБА_6 міської ради, яка розташована за межами населеного пункту м.Дубляни, з урахуванням наданої у рішенні правової оцінки суду щодо підстав скасування рішення від 09.01.2018 року №Ш-15436/0-152/6-18.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (, місцезнаходження: пр-т В.Чорновола, 4, м.Львів, 79019;) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 Рудно) судові витрати в сумі 725 (сімсот двадцять п'ять) грн. 61 коп.

Згідно ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20 квітня 2018 року.

Суддя В.М. Сакалош