Справа № 813/1004/18
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа№813/1004/18

19 квітня 2018 року

м. Львів, вул. Чоловського, буд. 2

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лунь З.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за процедурою письмового провадження відповідно до ст.263 КАС України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місце проживання: 79049, м.Львів, пр.Червоної Калини, 72/7) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова (місцезнаходження: 79070, м.Львів, пр.Червоної Калини, 35), в якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №968/151 від 12.03.2018 про відмову у призначенні пенсії позивачу за вислугу років;

-зобовязати відповідача обчислити, призначити та виплачувати пенсію позивачу за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» « 1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону України №358/98-ВР від 05.10.1995 та Закону України №2663-ІІІ від 12.07.2001) з 05.03.2018, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи, без обмеження граничного розміру пенсії.

Беручи до уваги, що предмет спору стосується оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, суд, керуючись положеннями ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Судом відповідно до ст. 52 КАС України, задоволено клопотання представника відповідача та допущено заміну відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру». Позивач зазначає, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, безпідставно, всупереч вимогам Конституції України, до спірних правовідносин застосував дію п.5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII. На думку позивача, відповідач безпідставно застосував норму ст.86 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 23 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Проте, посилання органу Пенсійного фонду є необґрунтованими, оскільки при призначенні позивачу пенсії необхідно керуватись вимогами ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII (в редакціях Закону України від 05.10.1995 № 358/95-ВР та Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ). Крім цього, позивач зазначає, що згідно із вимогами ч.6 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» її стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, обґрунтовано становить понад 20 років, що і підтверджено відповідачем у оскаржуваному рішенні. Позивач зазначає, що згідно зі ст.ст. 22, 58 Конституції України дія Закону № 1789-XII у частині пенсійного забезпечення не може бути припинена у часі стосовно нього, оскільки на день набуття чинності Законів України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»№3668-VI, Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII позивач вже мала відповідні соціальні гарантії щодо умов отримання пенсії за наявності вислуги у 20 років. Тому, в силу зазначених вимог Конституції, норми законодавства, що погіршують права людини, повинні поширюватися лише на новоприйнятих у прокуратуру осіб, оскільки ст.22 Конституції України забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтований тим, що ним правомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії, оскільки в останнього на день звернення відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за вислугу років, як відповідно до ст. 86 Закон України «Про прокуратуру» (в ред. на час звернення), так і відповідно до ст. 50-1 Закон України «Про прокуратуру». Крім того, відповідач зазначає, що Закон України «Про прокуратуру» (від 05.11.1991) згідно з п.п.1 п. 3 Прикінцевих положень Закону-1697 визнано таким, що втратив чинність. Відповідач вказує, що обґрунтовано розглянув заяву позивача на підставі діючих на час розгляду заяви положень закону, що регулює пенсійне забезпечення працівників прокуратури ст. 86 Закон України «Про прокуратуру» в ред. від 14.10.2014. Зокрема, зазначає, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема з 01.10.2017 по 30.09.2018 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців. Тому, на думку відповідача, позовні вимоги позивача щодо призначення пенсії за вислугою років є безпідставними і не ґрунтуються на чинному законодавстві, що є підставою для відмови в задоволені позовних вимог.

Розглянувши справу у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін на підставі наявних матеріалів згідно з ч.5 ст.262, п.2 ч.1 ст.263 КАС України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб"єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судом встановлено, що 05.03.2018 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років згідно з Законом України «Про прокуратуру».

12.03.2018 відповідачем прийнято рішення №968/151 про відмову в призначені пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 23 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Не погоджуючись із такими діями відповідача щодо відмови у перерахунку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

На час звернення позивача до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії порядок призначення пенсій прокурорам було врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01.10.2016 по 30.09.2017 - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Тобто, станом на дату звернення позивача до Пенсійного фонду необхідними умовами для призначення їй пенсії за вислугу років були: а) стаж за вислугу років - 23 роки; б) стаж на посадах прокурорів - 13 років.

Судом встановлено, що станом на день звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про призначення пенсії її стаж за вислугу років складав 20 років 7 місяці, а стаж роботи на посадах прокурора - 20 років 3 місяці.

Зазначене підтверджується доказами, що є в матеріалах справи.

Водночас, суд зазначає, що у період дії ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції від 26.07.2011, що діяла до 30.09.2011, пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Судом встановлено, що станом на 30.09.2011 у ОСОБА_1 був необхідний стаж роботи 20 років та стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 10 років, як це передбачено Законом України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції від 26.07.2011.

Таким чином, у період дії ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції від 26.07.2011 позивач набула право на призначення пенсії за вислугу років.

Згідно зі ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи людини і громадянина не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових законів або внесені змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім цього, 22.05.2008 Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Також Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Виходячи із вказаного, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що при прийнятті Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав ОСОБА_1 щодо призначення їй пенсії за вислугу років.

Відтак, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що за даних обставин, норми матеріального права повністю підтверджують обґрунтованість позову, а дії відповідача, які полягають в прийнятті ним оскаржуваного рішення, носять ознаки неправомірності і є такими, що порушують законні права та інтереси позивача.

Оскільки обставинами справи встановлено факт порушення прав позивача з боку дій відповідача, такі дії підлягають визнанню неправомірними.

Положення ч.1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.

Стаття 46 Конституції України встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином сплачений позивачем судовий збір у сумі 1409,60 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова від 12.03.2018 № 968/151 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області обчислити, призначити та виплачувати пенсію позивачу за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» « 1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону України №358/98-ВР від 05.10.1995 та Закону України №2663-ІІІ від 12.07.2001) з 05.03.2018, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи, без обмеження граничного розміру пенсії.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: 79049, м.Львів, пр.Червоної Калини, 72/7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір в сумі 1409(одна тисяча чотириста девять) грн. 60коп. відповідно до квитанції №55 від 14.03.2018.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя Лунь З.І.