Справа № 698/492/17
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 698/492/17 Суддя (судді) першої інстанції: Кухаренко Олександр Володимирович
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

секретаря Андрієнко Н.А.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного державного ревізора - інспектора відділу перевірок платників основних галузей економіки управління аудиту Головного управління державної фіскальної служби у Черкаській області Пожидалова Дмитра Юрійовича, третя особа: Головне управління ДФС у Черкаській області про визнання дій протиправними, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Катеринопільського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2018 року, -

У с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до Головного державного ревізора - інспектора відділу перевірок платників основних галузей економіки управління аудиту Головного управління державної фіскальної служби у Черкаській області Пожидалова Дмитра Юрійовича, у якому просила визнати протиправними дії відповідача, які полягають у складанні протоколу про адміністративне правопорушення від 20.07.2017 року відносно неї із внесенням до такого неправдивих і недостовірних відомостей.

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2018 року позов залишено без розгляду.

Судове рішення умотивовано тим, що неявка позивача в судові засідання свідчить про небажання підтримувати позовні вимоги та умисне затягування розгляду і вирішення справи по суті, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду, позивач подала апеляційну скаргу,у якій просить скасувати ухвалу суду, справу направити для розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом не ураховано, що нею було подано заяву про розгляд справи без її участі, а також судом помилково зроблено висновок, що в матеріалах справи відсутні докази повноважень адвоката позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню із закриттям провадження у справі, з таких підстав.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що вказаний спір є публічно - правовим, та відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Однак, із таким висновком суду не можливо погодитися, ураховуючи наступне.

Як убачається із матеріалів справи, позивач звернувся у суд із позовом до Головного державного ревізора - інспектора відділу перевірок платників основних галузей економіки управління аудиту Головного управління державної фіскальної служби у Черкаській області, у якому просила визнати протиправними дії відповідача, які полягають у складанні відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення №51Серія №760505 від 20.07.2017 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що протокол складено не уповноваженою особою, після закінчення строків, установлених ст. ст. 38 та 247 КУпАП, а також зазначено неправдиві відомості про порушення ст. 163-1 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України (у редакції, до 15 грудня 2017 року) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно - правові спори про накладення адміністративних стягнень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Частиною 2 цієї статті передбачено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, зокрема про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Отже, наведене свідчить про те, що КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що зазначений у ньому спір виник у зв'язку зі складанням відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла до висновку, що вказаний позов не є адміністративним, оскільки відповідачем при складанні адміністративного протоколу здійснювалися не владні повноваження, а процесуальні, які підлягають оцінці та врахуванню, як одного з доказів при розгляді справ про адміністративне правопорушення судом, або іншою уповноваженою особою.

Протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні КАС України, а складається уповноваженою особою за наслідками вчинення адміністративного правопорушення у порядку та випадках, встановлених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, в розумінні ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення, є доказом по справі про адміністративне правопорушення. Питання щодо правильності складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановлення наявності чи відсутності в діяннях особи складу адміністративного правопорушення, тощо, належить розглядати в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Тобто питання розгляду та надання оцінки всім доказам, в тому числі і самому протоколу про адміністративне правопорушення і діям співробітника по його складанню, здійснюється під час розгляду питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності на загальних підставах.

Протокол про адміністративне правопорушення встановлює лише виявлення порушення, однак, не породжує будь-яких правових наслідків для позивача, не встановлює його прав і обов'язків, а тому не може бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення та дії співробітника по його складанню самостійним предметом оскарження бути не можуть, оскільки не підпадають під положення ст. 17 КАС України (у редакції до 15 грудня 2017 року), а також ст. 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якою визначено юрисдикцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ.

Отже, із урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла до висновку, що вказаний спір не є публічно - правовим та не належить до юрисдикції адміністративного суду.

При цьому, колегія суддів ураховує, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України (у редакції, чинній на час подання позову та розгляду справи в суді першої інстанції), що кореспондує із ч. 1 ст. 238 КАС України (у новій редакції від 15 грудня 2017 року), якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства суд зобов'язаний закрити провадження у ній.

Відтак, залишаючи позов без розгляду, місцевий суд помилково виходив із того, що вказаний спір є публічно - правовим та не надав належної оцінки тому, що дану справу не належить розглядати насамперед через її неналежність адміністративній юрисдикції, і що провадження у даній справі підлягало закриттю.

Відповідно до ст. 319 КАС України (у новій редакції від 15 грудня 2017 року) судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Керуючись статтями 34, 243, ч. 2 ст. 311, 319, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Катеринопільського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2018 року скасувати.

Провадження в адміністративний справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддяО.Є. Пилипенко

(Повний текст постанови складений 18 квітня 2018 року.)