Справа № 554/5774/17
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа №554/5774/17

адміністративне провадження №К/9901/35176/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів - Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 554/5774/17

за позовом ОСОБА_2 до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання неправомірним рішення та зобов'язання вчинити дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду (у складі суддів Лях О. П., Старосуда М. І., Яковенка М. М.) від 25 жовтня 2017 року, установив:

І. ПРОЦЕДУРА

1. У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Полтавського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому, з урахуванням уточнення до позовної заяви від 15 серпня 2017 року, просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зупинення виплати раніше призначеної пенсії за віком з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2016 року;

- зобов'язати відповідача поновити та провести виплату раніше призначеної пенсії за віком з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2016 року.

2. Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 23 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено.

3. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року задоволено частково апеляційну скаргу Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області; постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 23 серпня 2017 року скасовано; позов ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

4. Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року та залишити в силі постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 23 серпня 2017 року.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

6. 06 березня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року у справі № 554/5774/17 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

7. Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

8. Станом на дату розгляду вказаної справи відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надійшов.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. Судами попередніх інстанцій встановлено, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Полтавському ОУПФУ та з 02 березня 2015 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В той же час, ОСОБА_2 продовжував працювати.

10. В період роботи на посаді державного службовця з 01 квітня 2015 року по 10 січня 2017 року Полтавським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області припинено виплату пенсії позивачу.

11. На підставі поданої заяви від 19 січня 2017 року у зв'язку із звільненням, Полтавським ОУПФУ поновлено виплату позивачу пенсії за віком з 11 січня 2017 року.

12. З 19 січня 2017 року позивачу призначено пенсію відповідно до вимог Закону України «Про державну службу».

13. 02 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою щодо необхідності повідомлення йому причин не виплати пенсії з 01 квітня 2015 року та надати рішення про припинення її виплати.

14. Листом від 17 червня 2017 року № 337/Л-17 Полтавське ОУПФУ відмовило ОСОБА_2 у поновленні пенсії, посилаючись на те, що згідно ст. 37 Закону № 3723 в редакції Закону від 02 березня 2015 року № 213, Закону від 24 грудня 2015 року № 911, Закону від 06 грудня 2016 року № 1774 пенсії в період роботи особам, які займають посади державної служби, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, розмір якої перевищує 150% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85% призначеного розміру, але не менше 150% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. В період роботи на посаді державного службовця з 01 квітня 2015 року по 10 січня 2017 року, виплату пенсії припинено. На підставі поданої заяви від 19 січня 2017 року у зв'язку із звільненням, управлінням поновлено виплату пенсії за віком з 11 січня 2017 року та з 19 січня 2017 року призначено пенсію згідно Закону України «Про державну службу». Рішення щодо припинення виплати пенсії з 01 квітня 2015 року не виносилося, перерахунки пенсій проведені.

15. Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо зупинення виплати раніше призначеної пенсії за віком з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2016 року, звернувся до суду із адміністративним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16. Суд першої інстанції приймаючи рішення про задоволення позову, виходив із наявності у позивача права на поновлення виплати пенсії за віком з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2016 року.

17. Суд першої інстанції у своїй оцінці виходив з наступного. 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України № 213-ІУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким внесено зміни до ст. 47 Закону України № 1058-ІУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та визначено, що тимчасово, у період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ) на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не виплачуються.

18. Пунктом п'ятим Прикінцевих положень Закону України № 213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

19. Оскільки до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах не прийнято, з цього дня норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних Законів («Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» та інші), є скасованими. Тобто, правові норми, які надавали право особі, яка працює на посаді державного службовця, судді та інших визначених посадах, на призначення пенсії або щомісячного довічного утримання, припинили дію, починаючи з 01 червня 2015 року.

20. Отже, починаючи із зазначеної дати на позивача не поширюються встановлені ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону від 02 березня 2015 року № 213-VIII) обмеження щодо виплати пенсії, адже з 01 червня 2015 року робота на займаній позивачем посаді не дає права на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними Законами. На даний час особам, які працюють на посадах, визначених згаданими спеціальними Законами, пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

21. Судом першої інстанції також зазначено, що частиною 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

22. На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем, як органом, на який законом покладено обов'язок з виплати пенсій, внаслідок порушення норм чинного законодавства, допущено по відношенню до позивача протиправну бездіяльність, що виявилась у нездійсненні останньому відповідних виплат, починаючи з 01 червня 2015 року, в зв'язку з чим, суд визнав відмову Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області у поновленні ОСОБА_2 виплати пенсії за вислугою років з 01 червня 2015 року, протиправною та такою, що порушує законні права та інтереси позивача.

23. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи позов без розгляду, виходив із пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України, із відповідними позовними вимогами про нарахування і виплату пенсію за віком за весь період із 01 червня 2015 року по 31 грудня 2016 року, відсутності підстав для визнання поважними причин пропуску такого строку.

24. Апеляційний суд у своїй оцінці виходив з наступного. Відповідно ст. 99 КАС України (в редакції, яка діяла на час прийняття рішення) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

25. Згідно ст. 100 КАС України (в редакції, яка діяла на час прийняття рішення) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

26. Крім цього, п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України (в редакції, яка діяла на час прийняття рішення) передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

27. Апеляційним судом встановлено, що позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом 25 липня 2017 року. У заявленому позові позивач оспорює дії (відмову) відповідача щодо виплати йому пенсії за віком за період з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2016 року.

28. Суд апеляційної інстанції зазначив, що пенсія являється щомісячним періодичним платежем. Тому позивач мав можливість знати про факт отримання чи неотримання своєї пенсії за віком у періоди коли така пенсія підлягала йому для нарахування та виплати. На підставі чого, суд прийшов до висновку про те, що позивач дізнався і повинен був дізнатись про неотримання пенсії одразу після того, коли вона повинна була бути виплаченою, а отже з цього часу у позивача виникло право на звернення до суду із відповідними позовними вимогами. Для реалізації цього права існував 6-ти місячний строк, згідно ст. 99 КАС України.

ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

29. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що дії територіального управління Пенсійного фонду України щодо зупинення виплати раніше призначеної пенсії за віком грубо порушують його конституційні права на пенсійне забезпечення і не відповідають чинному законодавству. Стверджує, що про факт припинення виплати пенсії дізнався в квітні 2015 року, проте про факт неправомірності її припинення дізнався лише 07 червня 2017 року, коли отримав лист за вих. № 37/Л-17, яким було повідомлено про те, що рішення щодо припинення виплати пенсії з 01 квітня 2015 року не виносилось. Вважає, що строк для звернення до суду має починатися саме з дати коли особа дізналася про порушення своїх прав та законних інтересів - 07 червня 2017 року, які полягають у факті обізнаності позивача щодо відсутності рішення органів Пенсійного фонду України щодо припинення виплати пенсії.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

30. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, виходить з наступного.

31. Відповідно до ст. 24 КАС України Верховний Суд переглядає судові рішення місцевих та апеляційних адміністративних судів у касаційному порядку як суд касаційної інстанції.

32. Як зазначено у ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

33. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

34. До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об'єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

35. Суд вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду із відповідними позовними вимогами про нарахування і виплату пенсію за віком за весь період з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2016 року.

36. При цьому, Суд вважає за потрібно відзначити, що порушення прав позивача в частині невиплати пенсії у спірний період відбувалося починаючи з 01 червня 2015 року, а тому протягом періоду з червня 2015 року по 31 грудня 2016 року, не отримуючи пенсію за віком позивач був обізнаний про порушення своїх прав. Саме протягом цього часу позивач не був позбавлений можливості звернутися до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії та дізнатися про причини непоновлення виплати пенсії у період з 01 червня 2015 року. Проте, до відповідача із заявою звернувся лише у червні 2017 року та отримав відповідь на своє звернення у червні 2017 року. З адміністративним позовом за захистом свого порушеного права на отримання пенсії починаючи з 01 червня 2015 позивач звернувся 25 липня 2017 року, тобто більше ніж через 2 роки після виникнення спірних правовідносин та обізнаності про їх існування.

37. Слід зазначити, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Проте, позивачем клопотання про поновлення строку звернення до суду не подавалось, будь-яких обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду також не зазначено. Пенсія є періодичним платежем, про зупинення її виплати позивач знав, а тому вважаючи, що такими діями відповідача порушуються його права та законні інтереси, мав право звернутися до суду з відповідним позовом, у визначений законом строк.

38. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 344/10641/17 (К/9901/106/18), від 27 березня 2018 року у справі № 695/831/16-а (К/9901/12155/18) та від 10 квітня 2018 року у справі №623/407/16-а (К/9901/12402/18).

39. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні апеляційним судом рішення і погоджується з висновками суду у справі про залишення адміністративного позову без розгляду.

40. Оцінюючи наведені скаржником доводи у касаційній скарзі, Суд виходить з того, що встановлених обставин справи та висновків суду апеляційної інстанції вони не спростовують. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

41. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

42. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись ст. 242, 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року у справі № 554/5774/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Суддя В. М. Кравчук

Суддя О. П. Стародуб