Справа № 815/2739/17     
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2739/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Стефанова С.О., за участю секретаря судового засідання Гунько О.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: 67801, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Добровольського, 12) до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області (місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26), Фастівської районної державної адміністрації Київської області (місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Суворова, 1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (місце проживання: 08520, Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Молодіжна, 7) про скасування реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт, скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації обєкта та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, Фастівської районної державної адміністрації Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованого Інспекцією ДАБК в Київській області за № КС 25 від 19.06.2014 року, замовником у якій є ОСОБА_2, скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації обєкта, будівельні роботи на якому виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання, зареєстрованого Департаментом ДАБІ у Київській області за № КС 91 від 26.05.2015 року, замовником у якій є ОСОБА_2, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_3 від 11.03.2015 року, індексний номер 19897847, на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на незавершене будівництво, обєкт житлової нерухомості, розташований за адресою: Київська область, Фастівський р-н, смт. Борова, вул. Молодіжна, буд. 7.

Ухвалою суду від 18 січня 2018 року вищезазначений позов залишено без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з даними позовними вимогами.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду по справі №815/2739/17 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою судді Стефанова С.О. від 28 березня 2018 року зазначену справу прийнято до розгляду, визначено продовжити розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19 квітня 2018 року.

У підготовчому судовому засіданні головуючий суддя поставив на обговорення питання про закриття провадження у справі, у звязку з тим, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Представник позивача у підготовчому судовому засіданні відносно закриття провадження у справі заперечував.

Представник третьої особи - ОСОБА_2 у підготовчому судовому засіданні щодо закриття провадження у справі не заперечувала.

Інші учасники процесу у підготовче судове засідання не зявилися, про дату, час та місце проведення підготовчого судового розгляду справи були повідомлені належним чином.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб які були присутні у підготовчому судовому засіданні, суд виходив з наступних підстав та мотивів.

Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 частини 1 цієї ж статті визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Головне завдання адміністративної юстиції - утвердження верховенства права над адміністративним свавіллям, захист прав і законних інтересів громадян від неправомірних дій і рішень органів виконавчої влади і, врешті-решт, забезпечення законності у сфері публічного управління.

Публічно-правові відносини можна визначити як врегульовані правом суспільні відносини, що складаються в процесі здійснення державою, її органами та посадовими особами, іншими суб'єктами владних повноважень. Публічне право є певним чином функціонально-структурною підсистемою права, яка виражає державні, міждержавні і суспільні відносини. До предмета правового регулювання публічним правом належать такі об'єкти: побудова і функціонування держави та її інститутів; інститути громадянського суспільства; механізм і рівні самоврядування; засади правової системи, правотворчості і правозастосування; принципи, норми та інститути міждержавних відносин і міжнародних організацій.

Як зазначено у п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" від 9 вересня 2010 року N 19-рп/2010 475, головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура.

Згідно з п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 54 народних депутатів України та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції) від 12 липня 2011 року N 9-рп/2011 476 принцип спеціалізації полягає у створенні відповідних спеціалізованих судів для здійснення цивільного, кримінального, адміністративного, господарського судочинства.

Обов'язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про право публічне, тобто спору про права і обов'язки в публічних правовідносинах.

Таким чином, особливістю правовідносин, що виникають, є їх публічно правовий характер, повязаність із сферою реалізації публічної влади.

Проте, слід зазначити, що специфіку публічно правового спору визначає не тільки його субєктний склад, а й підстави виникнення цього спору і тісно повязане з цим питання межі повноважень адміністративного суду.

Отже, загальними критеріями для того, щоб визначити за спірними правовідносинами адміністративну юрисдикцію, є субєктний склад сторін (однією із сторін повинен бути субєкт владних повноважень) та предмет спору відповідно до природи спірних правовідносин (наявність публічно-правових відносин між сторонами під час виконання субєктом владних повноважень владних управлінських функцій на основі законодавства, тобто при реалізації цим субєктом своїх владних функцій та повноважень, визначених законодавством). Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем оскаржується повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованого Інспекцією ДАБК в Київській області за № КС 25 від 19.06.2014 року, замовником у якій є ОСОБА_2, реєстрація декларації про готовність до експлуатації обєкта, будівельні роботи на якому виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання, зареєстрованого Департаментом ДАБІ у Київській області за № КС 91 від 26.05.2015 року, замовником у якій є ОСОБА_2 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_3 від 11.03.2015 року, індексний номер 19897847, на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на незавершене будівництво, обєкт житлової нерухомості, розташований за адресою: Київська область, Фастівський р-н, смт. Борова, вул. Молодіжна, буд. 7.

При цьому, як вбачається із постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду з вимогою про скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.03.2015 року, індексний номер 19897847.

Водночас, суд апеляційної інстанції в постанові від 15 березня 2018 року в даній справі зазначив наступне.

«Правові та організаційні питання містобудівної діяльності врегульовані Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI від 17 лютого 2011 року (далі Закон №3038-VI).

Згідно ч.2 ст.35 Закону №3038-VI виконання підготовчих робіт може здійснюватися на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт чи дозволу на виконання будівельних робіт.

Частиною 9 ст. 39 вказаного Закону визначено, що зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат є підставою, у тому числі, для оформлення права власності на нього.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Характеризуючи ненормативні правові акти, Конституційний Суд України у рішенні від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 (справа N 1-9/2009) їх визначив як такі, що передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

На неможливість забезпечення реального захисту прав оскарженням актів індивідуальної дії, які вичерпали свою дію та на підставі яких виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, вказував Верховний Суд України, зокрема у постанові від 11.11.2014 року (справа №21-405а14).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване позивачем повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларація про готовність обєкту до експлуатації, як ненормативні акти індивідуальної дії, вичерпали свою дію після їхньої реалізації (оформлені права власності), а тому подальше оспорювання правомірності набуття фізичною особою права на спірний обєкт має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право.».

При цьому, суд також вважає необхідним зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2017 року позивачкою до адміністративного суду подано позов, в якому фактично оскаржується правомірність набуття ОСОБА_2 права власності на незавершене будівництво, обєкт житлової нерухомості, розташований за адресою: Київська область, Фастівський р-н, смт. Борова, вул. Молодіжна, буд. 7, про що державним реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області було прийнято відповідне рішення та зроблено відповідні записи.

Також як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, в провадженні Фастівського міськрайонного суду Київської області знаходилась справа №381/3897/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Борисівської селищної ради Фастівського району, Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області про визнання недійсним правочину ОСОБА_4І по переоформленню земельної ділянки, розташованої за адресою: смт. Борова по вул. Молодіжна, 7, на користь повіреного-відповідача ОСОБА_2; визнання недійсним рішення Борівської сільської ради про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, кадастровий номер 0030664, загальною площею 0,07га, свідоцтва про право власності, серії САК № 556759 від 06.05.2014 року, виданого Реєстраційною службою Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області; визнання недійсним Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на незавершене будівництво житлового будинку за адресою смт. Борова по вул. Молодіжна, 7, на ОСОБА_2, реєстраційний номер 49, індексний номер 19897847 від 11.03.2015 року, зобовязання Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області скасувати реєстрацію речових прав ОСОБА_2 на земельну ділянку і незавершене будівництво житлового будинку в смт. Борова по вул. Молодіжна, 7. Ухвалою від 23.12.2015 року позов ОСОБА_1 у справі № 381/3897/15-ц залишено без розгляду.

Аналіз зазначених фактичних обставин справи дає підстави суду вважати, що оскаржуваним рішенню державного реєстратора та повідомлення про початок виконання будівельних робіт, а також декларації про готовність обєкту до експлуатації, зокрема, які як ненормативні акти індивідуальної дії, вичерпали свою дію після їхньої реалізації (оформлені права власності), передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, про правомірність набуття ОСОБА_2 права власності на незавершене будівництво, обєкт житлової нерухомості, розташований за адресою: Київська область, Фастівський р-н, смт. Борова, вул. Молодіжна, буд. 7.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття рішення) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

У справі, що розглядається, оскаржуються рішення, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності на обєкт незавершеного будівництва, а тому цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивачки у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічну правову позицію щодо застосування зазначених норм процесуального права висловлено Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 24 січня 2017 року у справі №815/6165/14.

Також до висновку, що зазначена категорія спору не належить до юрисдикції адміністративних судів дійшла і ОСОБА_5 Верховного Суду у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 396/2550/17, а тому суд не вбачає правових підстав відступати від неї.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, враховуючи постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року у даній справі, практику Європейського суду з прав людини, Верховного Суду України та Верховного Суду, суд вважає, що провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, Фастівської районної державної адміністрації Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт, скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації обєкта та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - повинно бути закрито.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 183, 238, 243 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: 67801, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Добровольського, 12) до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області (місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26), Фастівської районної державної адміністрації Київської області (місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Суворова, 1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (місце проживання: 08520, Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Молодіжна, 7) про скасування реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт, скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації обєкта та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Розяснити позивачу, що з відповідним позовом вона має право звернутися до місцевого загального суду у порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений та підписаний суддею 24 квітня 2018 року.

Суддя С.О. Стефанов