Справа № 820/4843/17
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 р. Справа № 820/4843/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2018 (суддя Супрун Ю.О., вул. Мар'їнська, 18-б-3, м. Харків, 61004, повний текст складено 09.02.18) по справі № 820/4843/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області третя особа Балаклійський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання неправомірними наказів,поновлення на посаді,стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: Балаклійський ВП ГУНП в Харківській області, в якому просив :

- визнати наказ начальника Національної поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області генерала поліції третього рангу Дмитрієва А.А., №781 від 17.07.2017 року та наказ № 497 о/с від 01.08.2017 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" неправомірними;

- зобов'язати начальника Національної поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області генерала поліції третього рангу Дмитрієва А.А., поновити ОСОБА_1 на службі в Балаклійському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області на посаді старшого сержанта поліції СРПП № 4;

- зобов'язати начальника Національної поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області генерала поліції третього рангу Дмитрієва А.А., виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу (з 01.08.2017 року - день звільнення до дня поновлення на роботі);

- зобов'язати начальника Національної поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області генерала поліції третього рангу Дмитрієва А.А., виплатити ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000,00 (п'ять тисяч) гривень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано накази начальника Національної поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області генерала поліції третього рангу Дмитрієва А.А., № 781 від 17.07.2017 року та наказ № 497 о/с від 01.08.2017 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" неправомірними.

Зобов'язано начальника Національної поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, поновити ОСОБА_1 на службі в Балаклійському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області на посаді старшого сержанта поліції СРПП № 4.

Зобов'язано начальника Національної поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за встановленими нормами за час вимушеного прогулу з 01.08.2017 року до дня поновлення на роботі.

Допущено до негайного виконання постанову в частині зобов'язання начальника Національної поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, поновити ОСОБА_1 на службі в Балаклійському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області на посаді старшого сержанта поліції СРПП № 4.

Допущено до негайного виконання постанову в частині зобов'язання начальника Національної поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за встановленими нормами за час вимушеного прогулу з 01.08.2017 року по 31.08.2017 року.

У решті вимог адміністративний позов - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач вказав, що вважає апеляційну скаргу відповідача необґрунтованою, а постанову суду першої інстанції прийнятою з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача, який заперечував щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив службу в органах внутрішніх справ з 15.01.2009 року по 06.11.2015 року. Згідно запису в трудовій книжки також, 07.11.2015 року ОСОБА_1, прийнятий на службу в поліцію, в Управлінні патрульної поліції у місті Балаклея та звільнений 01.08.2017 року зі служби. (а.с. 29)

Наказом ГУНП в Харківській області від 13.06.2017 № 810 призначено службове розслідування відносно працівників Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області.

За результатами службового розслідування складений висновок щодо дій працівників Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області від 13.07.2017 року затверджений інспектором ВІОС УКЗ ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3, старшим інспектором з ОД ВІОС УКЗ ГУНП в Харківській обл. полковником поліції ОСОБА_4, та погодженого з заступником начальника - начальник ВІОС УКЗ ГУНП в Харківській обл. підполковником поліції ОСОБА_5, та начальником УКЗ ГУНП в Харківській обл. полковником поліції ОСОБА_6.

На підставі результатів проведеного службового розслідування, п. 2 висновку від 13.07.2017 року за порушення службової дисципліни, що виразилось у порушенні вимог ч. 5 розділу 9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 ЗУ "Про Національну поліцію", п. 1, 6 ч. 1 розділу П Правил етичної поведінки поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, ст. 1, ст. 2, ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, затвердженого ЗУ "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", поліцейського СРІТП № 4 Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в Національній поліції України. (а.с. 26)

Згідно з Витягом із Наказу ГУ НП в Харківській області від 01.08.2017 року № 497 о/с ОСОБА_1, поліцейського СРПП № 4 Балаклійського відділу поліції ГУНП в Харківській області з 01.08.2017 року звільнено зі служби відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліції" у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Реалізовано вказаний наказ шляхом видання 17.07.2017 року наказу №781, яким позивач був звільнений зі служби в Національній поліції Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області за порушення службової дисципліни у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Не погодившись з зазначеними наказами позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з неправомірності звільнення позивача зі служби в поліції.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України "Про Національну поліцію" (надалі - Закон), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів УССР від 29.07.1991 року № 114, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, який затверджено Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, яка затверджена наказом МВС від 12.03.2013 року № 230.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону - Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За змістом ст.8 Закону, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з ст. 19 Закону поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність згідно до закону у разі вчинення протиправних діянь. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

За змістом пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 23.12.2015 року № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.04.2006 року № 3460-ІV (із наступними змінами).

Станом на час винесення оскаржуваного наказу Дисциплінарного статуту Національної поліції України не затверджено, а тому, у спірних правовідносинах сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, який затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Положеннями ст.1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового та начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно ст. 2 Статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст. 5 Статуту, за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим статутом.

Пунктами 10, 23 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів УССР від 29.07.1991 року № 114, визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням. Особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Згідно ст. 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Статтею 8 Статуту передбачено, що начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно її контролювати. Начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України унормовано порядок накладання дисциплінарних стягнень.

За змістом вказаної статті, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Наказом МВС України від 12.03.2013 № 230, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2013 р. за № 541/23073, затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України ( надалі - Інструкція), яка визначає порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні.

Підпунктом 2.1 Інструкції визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб рядового і начальницького складу чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового і начальницького складу і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до пп.2.2.1 п. 2.1 Інструкції, службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі: невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю.

Пунктами 8.1 Інструкції унормовано, що підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Відповідно до п.5.1- 5.4 Інструкції, службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування). Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. Особа РНС, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.

Судовим розглядом встановлено та зазначені обставини знайшли своє відображення в матеріалах службового розслідування, що 10.06.2017 року черговою частиною Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області було зареєстровано рапорт начальника Балаклійського ВП про можливі порушення дисципліни і законності в діях старшого сержанта поліції Балаклійського ВП ОСОБА_1 на підставі інформації про порушення, викладеної у зверненні громадянина ОСОБА_8

13.06.2017 року наказом ГУ НП в Харківській області № 820 за фактом звернення громадянина ОСОБА_8 та рапорту начальника Балаклійського ВП було призначено службове розслідування відносно працівників Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області.

У ході проведеного службового розслідування, встановлено, що в період з 20 год. 00 хв. 02.06.2017 року до 08 год. 00 хв. 03.06.2017 року начальник СРПП № 4 Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_9 на службовому автомобілі разом із поліцейським СРПП № 4 Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції ОСОБА_1 здійснювали патрулювання району відповідно план-завданню для ГРПП №2.

Також даним службовим розслідуванням було встановлено, що 03.06.2017 року близько 01 год. 00 хв. начальник СРПП № 4 Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_9 та старший сержант поліції ОСОБА_1 зупинили автомобіль марки «Фіат», н.з. АХ 8963 ЕК, за кермом якого знаходився громадянин ОСОБА_10 Під час перевірки ними було встановлено, що зазначений громадянин знаходиться в стані алкогольного сп'яніння, на підставі чого ОСОБА_10 було доставлено до відділу поліції, після чого до Балаклійської центральної клінічної районної лікарні для проходження ним медогляду на стан алкогольного сп'яніння. Старшим сержантом поліції ОСОБА_1 було виписано направлення ОСОБА_10 на проходження зазначеного медогляду, під час якого було встановлено, що в крові ОСОБА_8 2,5 % проміле алкоголю.

ОСОБА_8 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП (порушення правил користування ременями безпеки), однак адміністративний протокол за порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України (водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції) складено не було.

Згідно з довідкою Балаклійського відділу відділу поліції ГУ НП в Харківській області від 24.11.2017 року № 16558/119-68/02-2017 судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення по ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_8 складено лише 16.08.2017 року інспектором СРПП Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11

За наслідками проведення службового розслідування було складено висновок та видано наказ від 17.07.2017 року №781 в якому прийнято рішення за порушення п.2 ч.1 ст. 18 Закон України «Про Національну поліцію» п. 1, 6 ч. 1 розділу П Правил етичної поведінки поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, ст. 1, ст. 2, ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, затвердженого ЗУ "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" про звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України.

В той же час заперечуючи законність та обґрунтованість оскаржуваних наказів, позивач посилається на порушення відповідачем порядку проведення службового розслідування, а саме на те, що на час видання спірного наказу про звільнення зі служби він знаходився на лікарняному, а також на те, що звільнення з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Доводи позивача щодо незаконності його звільнення в період тимчасової непрацездатності не можуть бути визнані обґрунтованими з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з 12.06.201 - 22.06.2017, 22.06.2017 -29.06.2017, 03.07.2017-14.07.2017, 15.07.2017-24.07.2017 ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що підтверджується відповідними листами непрацездатності.

Наказ № 781 від 17.07.2017 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області" прийнято відповідачем в період тимчасової непрацездатності позивача.

Разом з тим, діючий Дисциплінарний статут, а також Закон України «Про Національну поліцію», на відміну від КЗпП, не містять імперативного припису щодо заборони звільнення поліцейських зі служби в період тимчасової непрацездатності.

За правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у справі стосовно звільнення та поновлення на посаді, під час вирішення спорів зазначеної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Тобто, під час вирішення спорів, пов'язаних з проходженням публічної служби, пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Тому, якщо у спеціальному законі, яким є Закон України «Про Національну поліцію», не передбачено або прямо заборонено застосування норм трудового законодавства, то застосування норм трудового законодавства до правовідносин, що регулюються таким законом, неможливо.

Оскільки Закон України «Про Національну поліцію» не містить приписів щодо застосування норм трудового законодавства у випадку, якщо цим законом не врегульовано спірних відносин, застосування положень КЗпП та іншого трудового законодавства до даних правовідносин є неможливим.

Положення ст. 16 Дисциплінарного статуту, відповідно до якої дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику, а у разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, не можуть розцінюватися як такі, що містять пряму заборону накладення дисциплінарного стягнення у період тимчасової непрацездатності.

Згідно ст. 18 Дисциплінарного статуту, дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відписці, відряджені, виконується після їх прибуття до місця проходження служби.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Як вже зазначало вище, на час прийняття спірного наказу № 781 від 17.07.2017 позивач перебував на лікарняному, проте його було реалізовано тільки після виходу ОСОБА_12 з лікарняного, шляхом видання наказу по особовому складу від 01.08.2018 № 497, тобто з дотриманням процедури звільнення зі служби в Національній поліції України.

Відтак, колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача в цій частині та вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо протиправності накладення дисциплінарного стягнення на позивача наказом № 781 від 17.07.2017 р. у вигляді звільнення зі служби в поліції в період тимчасової непрацездатності.

Щодо тверджень позивача , з якими погодився суд першої інстанції про те, що звільнення з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 10 статті 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Визначення виду дисциплінарного стягнення є виключною компетенцією особи, якій законом надано право притягувати до дисциплінарної відповідальності. До того ж закон не встановлює необхідність послідовного призначення стягнень від менш суворого до більш суворого.

Таким чином, для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежного виконання) особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства.

А тому, з урахуванням наявності підстав для застосування дисциплінарного стягнення, суд не може змінювати його вид, враховувати тяжкість провини та інші обставини, оскільки це відноситься до виключних повноважень особи, що приймає рішення про застосування дисциплінарного стягнення.

Під час судового розгляду справи представником відповідача було вказано, що при накладенні дисциплінарного стягнення на позивача враховано тяжкість проступку (не реагування на вчинення ОСОБА_8 адміністративного правопорушення, тобто його керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння), обставини, за яких скоєно порушення службової дисципліни (вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_9, які діяли умисно, за власним бажанням, нехтуючи вимоги законодавства та порушуючи свої функціональні обов'язки), заподіяна шкода (що виразилась у порушені іміджу поліції), а також рівень кваліфікації, ставлення до виконання службових обов'язків (що виразилось у невизнанні позивачем своєї вини під час несення служби, безвідповідальне відношення до виконання своїх службових обовязків відповідно до функціональних обов'язквів, як поліцейського сектору реагування патрульної поліції).

Таким чином, суд першої дійшов помилкового висновку щодо протиправності оскаржуваних наказів.

Оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено порушення відповідачем приписів законодавства в частині накладення дисциплінарного стягнення на позивача та його звільнення, відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача нарахувати та виплати позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Сукупність зазначених обставин дає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що підстави для скасування оскаржуваних наказів, поновлення позивача на службі в Балаклійському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області на посаді старшого сержанта поліції СРПП № 4 та виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - відсутні.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 245, 246, 250, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області задовольнити

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2018 по справі № 820/4843/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: Балаклійський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання неправомірними наказів,поновлення на посаді,стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.М. Ральченко
Постанова складена в повному обсязі 20.04.18.