Справа № 608/475/18
Суддя: Парфенюк В. І.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року Справа № 608/475/18

Номер провадження2-а/608/15/2018

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючого суду судді Парфенюка В. І.

з участю секретаря Южди Л.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП рядового поліції Шипко Христини Богданівни, третьої особи управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія АР № 516030, --

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до поліцейського роти б/батальйону УПП в Тернопільській області ДПП рядового поліції Шипко Х. Б. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія АР № 516030.

В позовній заяві вона вказала, що 14 березня 2018 року вона на легковому автомобілі NISSAN QASHQAI, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухалась із с. Марилівка Чортківського району до м. Чорткова Тернопільської області. Біля в'їзду в м. Чортків її зупинив автомобіль патрульної поліції, співробітник поліції пояснив причину зупинки відсутністю ближнього світла або денних ходових вогнів. Рядовий поліції Шипко Х. Б. винесла постанову про накладення адміністративного стягнення серії АР № 516030, згідно якої позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП штрафом в розмірі 425 гривень.

ОСОБА_1 з постановою не згідна, оскільки не порушувала Правил дорожнього руху, вважає дії інспектора протиправними згідно таких аргументів. Постанова відповідачем винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства, без врахування усних зауважень, пояснень, конкретної дорожньої обстановки, доказів вчинення адміністративного правопорушення немає, протокол про адміністративне правопорушення не складався. Вона дійсно керувала автомобілем з вимкненим ближнім світлом фар. Відповідно до Правил дорожнього руху з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. На автомобілі NISSAN QASHQAI враховані в конструкції транспортного засобу денні ходові вогні та згідно з комплектацією постійно включені. Не маючи спектрометра, відповідачка не могла встановити невідповідність включеної постійної підсвітки (денні ходові вогні) на автомобілі щодо встановлених МВС України параметрів. Крім того, диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. Увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби відповідно до п. 9.1 «г» ПДР України є попереджувальним сигналом. Тому ОСОБА_1 вважає, що відповідачем невірно кваліфіковано її дії та помилково притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, в той час як вона мала бути притягнута до відповідальності за ст. 125 КУпАП. Позивачка просить скасувати постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності серія АР № 516030 від 14.03.2018 року, а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Від відповідача - поліцейського роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Шипко Х. Б. до суду надійшло клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції і ухвалою суду від 13 квітня 2018 року таке клопотання було задоволено.

Від третьої особи -- управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позов, з якого вбачається, що третя особа вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до оскаржуваної постанови, позивачка 14 березня 2018 року близько 16 год. 55 хв. на автодорозі Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече керувала автомобілем в період з 1 жовтня по 1 травня поза межами населеного пункту, не ввімкнула фари ближнього світла або денні ходові вогні, чим порушила вимоги п. 9.8 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 122 КУпАП. Згідно п. 9.8 ПДР України з 01 жовтня по 01 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. Увімкнення денних ходових вогнів (ближнього світла фар) поза населеними пунктами в осінньо-зимово-весняний час спрямоване на привернення уваги всіх учасників дорожнього руху до транспортного засобу, що рухається. Відповідно до коментарів до п. 9.8 Правил дорожнього руху України, узгодженими з ЦБДР та АС при МВС України, зі змінами та доповненнями відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № 162 від 04.06.2014, № 490 від 17.09.2014, № 869 від 21.10.2015 замість ходових вогнів Правила дорожнього руху України дозволяють використовувати тільки ближнє світло фар. Тому твердження позивача в адміністративному позові щодо того, що в автомобілі була включена постійна підсвітка транспортного засобу, не звільняє останню від інкримінованої її адміністративної відповідальності. Крім того, як вбачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який долучається до матеріалів справи, факт правопорушення позивачем зафіксовано. Крім того, після зупинки її транспортного засобу, позивач не заперечувала з інкримінованим її адміністративним правопорушенням, а після перегляду відеозапису з автомобільного реєстратора, на якому був зафіксований факт правопорушення, позивач сама неодноразово підтверджує те, що керувала без увімкненого світла фар, так як випадково виключила їх в той час, як включала склоочисники. Твердження позивача в позовній заяві щодо того, що фари ближнього світла були включені в її автомобілі, є неправдивим та таким, що спрямоване на уникнення нею від адміністративної відповідальності. Таким чином, вважаємо, що відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо винесення оскаржуваної постанови, як доведений і факт вчинення правопорушення позивачем. Твердження позивача в позовній заяві спростовуються відеозаписами, долученими до матеріалів справи. Таким чином, факт правопорушення доведений, оскаржувана постанова складена повноваженою особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, розмір штрафу відповідає вимогам санкції ч. 2 ст. 122 КУпАП, постанова складена на місці, що стверджується з матеріалів справи, крім того, поліцейський роти № 1 батальйону УШІ в Тернопільській області рядовий поліції Шипко Х.Б. при винесенні постанови діяла на підставі закону та в межах, наданих їй повноважень.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідач - поліцейський роти № 1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП рядовий поліції Шипко Х. Б. в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи -- управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції в судове засіданні не з'явився, в відзиві на позов третя особа просила проводити судовий розгляд справи в відсутності представника управління.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 14 березня 2018 року поліцейський роти б/батальйону УПП в Тернопільській області ДПП рядовий поліції Шипко Х. Б. винесла постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 516030, згідно якої позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення і на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, за те, що 14 березня 2018 року о 16 год. 56 хв. на автодорозі Доманове - Ковель - Чернівці - Тереблече (408 км) водій керувала в період з 1 жовтня по 1 травня поза населеним пунктом і не увімкнула фари ближнього світла або денних ходових вогнів, чим порушила п. 9.8 ПДР України.

Таким чином, між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу оскарження вищезазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки спір між сторонами має ознаки публічного, то вирішення такого спору проводиться за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог ст. 2 вищезазначеного Кодексу завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Водночас суд зазначає, що порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюється нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, стаття 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно зі ст. 280 зазначеного Кодексу - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з вимогами ст. 252 цього Кодексу орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення - доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 245 зазначеного Кодексу завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів суд не має підстав для висновку, що при притягнені позивача до адміністративної відповідальності відповідачем в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги закону і під час цього були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

До такого висновку суд дійшов з врахуванням наведених нижче обставин.

Так, згідно вимог ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства Українидоказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 зазначеного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами факту порушення позивачкою вимог п. 9.8 Правил дорожнього руху України, про що відповідачем зазначено в оскаржуваній постанові.

В обґрунтування заперечень позовних вимог третьою особо в справі надано диск, на якому зафіксовано момент зупинки автомобіля позивачки працівниками поліції. Проте, об'єктивно цим відеозаписом не підтверджується, що 14 березня 2018 року позивачка керувала транспортним засобом, на якому було відсутнє ближнє світло або денні ходові вогні, оскільки саме ця обставина належним чином не зафіксована.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем, всупереч вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, факт порушення позивачкою Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суду не надано. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є не доведеним.

При цьому суд також зазначає, що згідно із ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Таким чином, диспозиція наведеної правової норми передбачає притягнення до відповідальності водіїв транспортних засобів за порушення ними, зокрема, правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Відповідно до п. 9.8. розділу 9 «;Попереджувальні сигнали» Правил дорожнього руху України під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар.

При цьому, відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України денні ходові вогні зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Таким чином, системний аналіз вказаних правових норм, на переконання суду, дає підстави для висновку, що вимога п.9.8 Правил дорожнього руху України про ввімкнення у період з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних засобах під час руху поза населеними пунктами ходових вогнів або ближнього світла фар стосується вимог Правил дорожнього руху України щодо попереджувальних сигналів.

Разом із тим, диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку, чого у оскаржуваній постанові відповідачем встановлено не було.

Суд приходить до висновку про те, що правопорушення, зафіксоване поліцейським в оскаржуваній постанові, а саме рух поза межами населеного пункту із вимкненим ближнім світлом фар, не може бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки не є порушенням правил користування зовнішніми світловими приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

При цьому суд звертає увагу на те, що приписами ст. 125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст.ст. 121 - 128, ч. 1 і 2 ст. 129, ст.ст. 139 і 140 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів спростування позовних вимог позивача, а тому позовні вимоги про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими, законними, тому суд дійшов до висновку про їх задоволення.

Згідно ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В зв'язку з цим постанова в справі про адміністративне правопорушення серії АР № 516030 від 14 березня 2018 року відносно позивачки є незаконною і вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 122, 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6, 8-10, 72, 77, 90, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову серії АР № 516030 від 14 березня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення щодо неї закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Рішення суду може бути оскаржено до Львівського апеляційного адміністративного суду через Чортківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано, а разі апеляційного оскарження рішення - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: В. І. Парфенюк