Справа № 826/14449/17
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 квітня 2018 року № 826/14449/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Східно-Європейська готельна компанія»

до

Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.09.2017 №, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Східно-Європейська готельна компанія» (далі також - ТОВ «СЄГК», позивач) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі також – ГУ ДФС у м. Києві, відповідач), в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.09.2017 №.

Позовні вимоги обгрунтовані протиправністю висновків акта документальної планової виїзної перевірки від 28.08.2017 №964/26-15-14-06-02/38150620 в частині висновків про порушення ТОВ «СЄГК» норм п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 141.2.1 п. 141.2 ст. 141 Податкового кодексу України внаслідок непроведення дисконтування кредиторської заборгованості за векселями. Позивач вважає, що контролюючий орган невірно кваліфікував виписані позивачем на користь ПАТ «Готель «Прем’єр палац» векселі як довгострокові, оскільки останні за своєю сутністю є короткостроковими та безпроцентними, що у свою чергу виключає підстави для дисконтування заборгованості за такими векселями. За наведених обставин позивач вважає податкове повідомлення-рішення від 21.09.2017 №, яке винесене на підставі зазначеного акта перевірки, протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2017 відкрито провадження в даній адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

У судовому засіданні 06.02.2018 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги повністю, а представник відповідача заперечував проти позову з підстав та мотивів, що наведені у тексті його відзиву на позов.

Свої заперечення відповідач мотивував тим, що в ході проведеної документальної планової виїзної перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 141.2.1 п. 141.2 ст. 141 Податкового кодексу України, що призвело до заниження ним податку на прибуток за 2015 рік на суму 2 086 733 грн. За наслідками такої перевірки прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 21.09.2017 №, яке відповідач вважає законним.

На підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Працівниками ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «СЄГК» з питань дотримання ним податкового та валютного законодавства, законодавства щодо єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2014 по 31.03.2017. За результатами проведення такої перевірки був складений акт від 28.08.2017 №964/26-15-14-06-02/38150620.

За висновками цього акта перевірки, зокрема, встановлено порушення позивачем вимог п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 141.2.1 п. 141.2 ст. 141 Податкового кодексу України, що призвело до заниження ТОВ «СЄГК» показника ряд. 01 податкової декларації з податку на прибуток підприємств «дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за 2015 рік на 13 343 551 грн. та, як наслідок, - до заниження податку на прибуток за той самий звітний період на суму 2 086 733 грн.

Такі висновки акта перевірки мотивовані наступним: перевіркою встановлено, що між ТОВ «СЄГК» (як покупцем) і ПАТ «Готель «Прем’єр палац» (як продавцем) був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів від 13.10.2015. За умовами цього договору купівлі-продажу продавець передає, а покупець зобов’язується прийняти та оплатити цінні папери – іменні інвестиційні сертифікати, бездокументарні, емітент – ТОВ «Венчурні інвестиційні проекти» (ПЗНВІФ «Прем’єрний») у кількості 38 960 штук (номінальною вартістю по 1 000 грн. кожен), всього загальною договірною вартістю 40 664 500 грн. На виконання умов зазначеного договору та в рахунок оплати цінних паперів ТОВ «СЄГК» виписало 21.10.2015 на користь ПАТ «Готель «Прем’єр палац» векселі на загальну суму 40 664 500 грн.

Станом на 31.03.2017 в бухгалтерському облік ТОВ «СЄГК» на рахунку 511 «Довгострокові векселя, які видані в національній валюті» обліковується заборгованість на загальну суму 40 664 500 грн.

З урахуванням наведених обставин перевіряючі дійшли висновку, що зобов’язання ТОВ «СЄГК» за вказаними векселями є довгостроковими. Також контролюючий орган за наслідками аналізу Положень (стандартів) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», 12 «Фінансові інвестиції», 28 «Зменшення корисності активів» вирішив, що на дату виникнення кредиторської заборгованості боржник (позивач) мав визначити теперішню (справедливу) вартість свого зобов’язання за векселями. Сума дисконту (різниця між майбутньою та теперішньою вартістю зобов’язання) мала бути включена позивачем до доходу у момент отримання позики і до витрат – у процесі амортизації такого дисконту протягом строку користування позикою.

Контролюючий орган здійснив розрахунок теперішньої (справедливої) вартості зобов’язання за формулою PV=FV/(1+i)n, де: FV – майбутня вартість; PV – теперішня вартість; і – ставка дисконтування (середня річна облікова ставка рефінансування НБУ); n – строк (число періодів). Згідно наведеного розрахунку PV=40 664 500/(1+0,22)2 становить 27 320 948 грн. Фінансовий дохід від дисконтування кредиторської заборгованості, яку, на думку контролюючого органу, ТОВ «СЄГК» мало включити до складу доходу становить 13 343 551 грн. = 40 664 500 – 27 320 948,67 грн.

21.09.2017 ГУ ДФС у м. Києві на підставі акта перевірки прийняло податкове повідомлення-рішення за №, яким визначило ТОВ «СЄГК» до сплати суму податкового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 2 086 733 грн.

Не погоджуючись з цим податковим повідомленням-рішенням від 21.09.2017 позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Правовідносини щодо обігу векселів в Україні врегульовано наступними нормативними актами: Женевською конвенцією 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні та прості векселі (далі – Уніфікований закон); Женевською конвенцією 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі; Женевською конвенцією 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів; Законом України «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі»; Законом України «Про цінні папери і фондову біржу»; Законом «Про обіг векселів в Україні» та інших прийнятих згідно з ними актів законодавства України (згідно ст. 1 Закону України «Про обіг векселів в Україні» від 05.04.2001 № 2374-III).

Пунктом 2 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про цінні папери і фондову біржу» від 23.02.2006 № 3480-IV встановлено, що «боргові цінні папери» - це цінні папери, що посвідчують відносини позики і передбачають зобов'язання, зокрема емітента, сплатити у визначений строк кошти. До боргових цінних паперів належать, зокрема, векселі.

Відповідно до п. 1 ст. 14 Закону України «Про цінні папери і фондову біржу» вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Векселі можуть бути прості або переказні та існують виключно у документарній формі.

Особливості видачі та обігу векселів, здійснення операцій з векселями, погашення вексельних зобов'язань та стягнення за векселями визначаються законом.

Вексель складається на спеціальному бланку з відповідним ступенем захисту від підроблення за встановленою формою та розміром, вимоги щодо типової форми якого регламентовано Положенням про вимоги до стандартної (типової) форми виготовлення вексельних бланків, затвердженим рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку України від 03.09.2013 № 1681 (що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 24.09.2013 за № 1639/24171).

Обов’язкові реквізити простого векселя визначені в ст. 75 Уніфікованого закону. Так, простий вексель містить: (1) назву «простий вексель», яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; (2) безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей; (3) зазначення строку платежу; (4) зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; (5) найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж; (6) зазначення дати і місця складання простого векселя; (7) підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Згідно зі ст. 76 Уніфікованого закону документ, у якому відсутній будь-який з реквізитів, зазначених у попередній статті, не має сили простого векселя, за винятком випадків, зазначених нижче у цій статті. Простий вексель, строк платежу в якому не зазначено, вважається таким, що підлягає оплаті за пред'явленням.

Також, відповідно до ст. 33, 34 Уніфікованого закону (з урахуванням вимог ст. 77 цього закону стосовно простих векселів), встановлено наступні строки платежу за переказним та простим векселем, а саме: за пред’явленням; у визначений строк від пред’яв лення; у визначений строк від дати складання; на визначену дату.

Простий вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні. При цьому, він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання.

В силу норм ст. 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за виключенням фінансових банківських векселів, векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів.

На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов'язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем.

Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов'язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. При цьому, у разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Зі змісту наведених норм законів можна дійти правового висновку про те, що операції щодо видачі та погашення векселя є своєрідним способом проведення негрошового розрахунку за отримані товари (роботи, послуги). У свою чергу вексель по суті виступає письмовим борговим зобо в’я занням у вигляді цінного паперу, складеного за встановленою формою, що посвідчує відносини позики і передбачає зобов’язання особи, яка його видала (векселедавця), сплатити у визначений строк зазначену в ньому суму коштів особі, якій він виданий (векселедержателю). Обов'язковою умовою проведення із застосуванням векселів є наявність договору, який в письмовій формі, передбачає такий порядок розрахунку та те, що у випадку видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов’язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселями.

При цьому, простий вексель - це вексель, який виписується позичальником (векселедавцем) і містить нічим не зумовлене зобов’язання сплатити борг векселедержателю. Простий вексель характеризується тим, що у нього векселедавець та платник співпадають, тобто це є одна і та юридична або фізична особа.

В бухгалтерському обліку відповідно до Плану рахунків бухгалтерського обліку та Інструкції про його застосування, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 за № 892/4185) операції з видачі векселя в рахунок погашення заборгованості за договором купівлі-продажу товарів відображається в такий спосіб: у продавця закривається дебіторська заборгованість за кредитом рахунка 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» і з'являється заборгованість, що відображається за дебетом рахунка 341 «Короткострокові векселі, отримані в національній валюті». У покупця одночасно закривається кредиторська заборгованість по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» і з'являється заборгованість по рахунку 621 «Короткострокові векселі в національній валюті».

Як свідчать наявні у справі матеріали та визнається представниками сторін, 21.10.2015 ТОВ «СЄГК» у відповідності до умов п. 2.2 ст. 2 договору №БВ-4408/10-15 купівлі-продажу цінних паперів від 13.10.2015 виписало на користь продавця цінних паперів - ПАТ «Готель «Прем’єр палац» в рахунок погашення заборгованості за цим договором купівлі-продажу цінних паперів у сумі 40 664 500 грн. (загальна договірна вартість пакету цінних паперів згідно п. 1.3 ст. 1 даного договору купівлі-продажу) наступні прості векселі: серії АА №2446845 номінальною вартістю 5 000 000 грн., серії АА №2446846 номінальною вартістю 5 000 000 грн., серії АА №2446847 номінальною вартістю 5 000 000 грн., серії АА №2446848 номінальною вартістю 3 000 000 грн., серії АА №2446849 номінальною вартістю 3 000 000 грн., серії АА №2446850 номінальною вартістю 2 000 000 грн., серії АА №2446851 номінальною вартістю 2 000 000 грн., серії АА №2446852 номінальною вартістю 2 000 000 грн., серії АА №2446853 номінальною вартістю 2 000 000 грн., серії АА №2446854 номінальною вартістю 2 000 000 грн., серії АА №2446855 номінальною вартістю 1 000 000 грн., серії АА №2446856 номінальною вартістю 1 000 000 грн., серії АА №2446857 номінальною вартістю 1 000 000 грн., серії АА №2446858 номінальною вартістю 1 000 000 грн., серії АА №2446859 номінальною вартістю 1 000 000 грн., серії АА №2446860 номінальною вартістю 1 000 000 грн., серії АА №2446861 номінальною вартістю 1 000 000 грн., серії АА №2446862 номінальною вартістю 1 000 000 грн., серії АА №2446863 номінальною вартістю 1 000 000 грн., серії АА №2446864 номінальною вартістю 664 500 грн., всього загальною номінальною вартістю 40 664 500 грн.

Вказані векселі були виписані зі строком погашення «За пред’явленням, але не раніше 01.10.2017» та передані векселедержателю (ПАТ «Готель «Прем’єр палац») на підставі акта прийому-передачі векселів від 30.10.2015.

За змістом цих простих векселів сплата відсотків за ними не передбачалась.

В той же день векселедавцем (позивачем) з ініціативи векселедержателя (ПАТ «Готель «Прем’єр палац») були внесенні зміни до текстів перелічених вище простих векселів, а саме: у місці «строк платежу» у векселях закреслено надпис: «За пред’явленням, але не раніше 01 жовтня 2017 р.» та зроблено надпис «За пред’явленням», із зазначенням дати внесення змін та підписанням уповноваженими представниками названих сторін на звороті простих векселів. Крім того, за наслідками внесення змін до тексту векселів ТОВ «СЄГК» і ПАТ «Готель «Прем’єр палац» складено та підписано двосторонній акт від 30.10.2015.

В тексті своєї позовної заяви та відповіді на відзив позивач пояснив, що кредиторська заборгованість за вказаними вище простими векселями була визнана ТОВ «СЄГК» поточними зобов’язаннями відповідно до П(С)БО 11 «Зобов’язання» з наступних мотивів: у відповідності до ст.ст 34, 77 Уніфікованого закону прості векселі мали бути пред’явлені до оплати протягом року з дня їх виписки, а тому відповідно грошові зобов’язання за такими векселями вважаються короткостроковими; за такими векселями не передбачалося нарахування відсотків. У відповідності до п. 29 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» ТОВ «СЄГК» безвідсоткові зобов’язання за простими векселями первісно оцінило за фактичною собівартістю (тобто, сумою боргу за договором купівлі-продажу цінних паперів, за яким був проведений розрахунок шляхом видачою простих векселів). В подальшому на кожну дату балансу ТОВ «СЄГК» у відповідності до п. 31 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» визначало амортизовану собівартість безвідсоткового зобов’язання за векселями. При цьому, оскільки виписані на користь ПАТ «Готель «Прем’єр палац» векселі відповідають сумі грошового зобов’язання за договором купівлі-продажу цінних паперів, загальна сума номіналів векселів дорівнює сумі боргу, то жодного дисконту або премії за зобов’язаннями за векселями не виникало. Таким чином, амортизована собівартість безвідсоткового зобов’язання за векселями дорівнює фактичній собівартості даного зобов’язання, що у свою чергу виключає нарахування дисконту (різниці), яка відносить до складу доходів.

Поряд з цим, позивач пояснив, що прості векселі на суму 40 664 500 грн. помилково обліковувалися Товариством на бухгалтерському рахунку 511 «Довгострокові векселі видані» замість рахунку 621 «Короткострокові векселі видані».

Як видно з тексту акта перевірки, контролюючий орган кваліфікував наявну кредиторську заборгованість за векселями як «довгострокові зобов’язання» та здійснив дисконтування такої заборгованості, шляхом вирахування різниці (дисконту) між майбутньою та теперішньою вартістю зобов’язання) із застосуванням П(С)БО 13 «Фінансові інструменти», 12 «Фінансові інвестиції» і 28 «Зменшення корисності активів».

З наведеною в акті перевірки позицією контролюючого органу суд не погоджується у зв’язку з наступним.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов'язання» (далі - П(С)БО 11), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за № 85/4306), яке визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зобов'язання та її розкриття у фінансовій звітності, з метою бухгалтерського обліку зобов'язання поділяються на: довгострокові; поточні; непередбачені зобов'язання; доходи майбутніх періодів.

Зобов'язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов'язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

В розумінні цього П(С)БО 11, зокрема: довгострокові зобов'язання - всі зобов'язання, які не є поточними зобов'язаннями, а поточні зобов'язання - зобов'язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.

Сума погашення - недисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується, буде сплачена для погашення зобов'язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов'язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

За змістом п. 7, 8 і 10 П(С)БО 11 до довгострокових зобов'язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов'язання; відстрочені податкові зобов'язання; довгострокові забезпечення.

Зобов'язання, на яке нараховуються відсотки та яке підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців з дати балансу, слід розглядати як довгострокове зобов'язання, якщо первісний термін погашення був більше ніж дванадцять місяців та до затвердження фінансової звітності існує угода про переоформлення цього зобов'язання на довгострокове.

Довгострокові зобов'язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов'язання.

Поряд з цим, п. 11 і 12 П(С)БО 11 визначено, що поточні зобов'язання включають: короткострокові кредити банків; поточну кредиторську заборгованість за довгостроковими зобов'язаннями, за товари, роботи, послуги, за розрахунками з бюджетом, у тому числі з податку на прибуток, за розрахунками зі страхування, за розрахунками з оплати праці, за розрахунками з учасниками, за розрахунками із внутрішніх розрахунків; короткострокові векселі видані; поточні забезпечення; інші поточні зобов'язання.

Поточні зобов'язання відображаються в балансі за сумою погашення.

З контексту наведених положень П(С)БО 11 можна дійти висновку, що зобов’язання, які виникли за простими векселями позивача, виписаними 21.10.2015 на погашення заборгованості по оплаті товару за договором купівлі-продажу цінних паперів, за своєю суттю відносяться до поточних зобов’язань. Такі зобов’язання в бухгалтерському обліку платника відображаються не за теперішньою вартістю, а за сумою погашення.

При цьому, та обставина, що зобов’язання за векселями відображалися позивачем на бухгалтерському рахунку для довгострокових виданих векселів, не змінює сутті самих векселів та зобов’язань, що за ними виникли.

Водночас у розумінні Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти» (далі - П(С)БО 13), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2001 № 559 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.12.2001 за № 1050/6241) зобов’язання позивача за векселями відносяться також до фінансових інструментів, а саме - фінансових зобов’язань як контрактного зобов'язання щодо: а) передачі грошових коштів або інших фінансових активів іншому підприємству; б) обміну фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

У силу п.п. 10, 11, 29, 31 і 32 П(С)БО 13 фінансовий актив або фінансове зобов'язання відображається у балансі, якщо підприємство є стороною - укладачем угоди щодо фінансового інструмента.

Безумовні права вимоги і зобов'язання визнаються фінансовими активами і фінансовими зобов'язаннями, якщо за умовами контракту підприємство має право на отримання грошових коштів або бере на себе зобов'язання сплатити грошові кошти.

Фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов'язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов'язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов'язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).

На кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов'язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов'язань, призначених для перепродажу, і зобов'язань за похідними фінансовими інструментами.

Збільшення або зменшення балансової вартості фінансових інструментів, які не є об'єктом хеджування та оцінюються за справедливою вартістю, визнається іншими доходами або іншими витратами.

Таким чином, порядок оцінки фінансових інструментів у вигляді фінансових зобов’язань та відображення її результатів в бухгалтерському обліку визначено у П(С)БО 13 «Фінансові інструменти», а саме: на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов'язання оцінюються за амортизованою собівартістю. При цьому, П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» не містить визначення амортизованої собівартості фінансового зобов’язання або посилань на встановлення такої в інших нормативно-правових актах.

За змістом тексту акта перевірки контролюючим органом до спірних правовідносин були застосовані Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 12 «Фінансові інвестиції» (далі - П(С)БО 12), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 26.04.2000 № 91 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.05.2000 за № 284/4505) в частині оцінки та відображенні в бухгалтерському обліку фінансових інвестицій, та п. 11 і 14 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 28 «Зменшення корисності активів» (далі - П(С)БО 28), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2004 № 817 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №35/10315), в частині визначення формули дисконтування заборгованості за векселями.

Так, згідно з п.п. 3, 4, 8 і 10 П(С)БО 12 амортизована собівартість фінансової інвестиції - собівартість фінансової інвестиції з урахуванням часткового її списання внаслідок зменшення корисності, яка збільшена (зменшена) на суму накопиченої амортизації дисконту (премії).

Фінансові інвестиції первісно оцінюються та відображаються у бухгалтерському обліку за собівартістю. Собівартість фінансової інвестиції складається з ціни її придбання, комісійних винагород, мита, податків, зборів, обов'язкових платежів та інших витрат, безпосередньо пов'язаних з придбанням фінансової інвестиції.

Фінансові інвестиції (крім інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення або обліковуються за методом участі в капіталі) на дату балансу відображаються за справедливою вартістю.

Сума збільшення або зменшення балансової вартості фінансових інвестицій на дату балансу (крім інвестицій, що обліковуються за методом участі в капіталі) відображається у складі інших доходів або інших витрат відповідно.

Фінансові інвестиції, що утримуються підприємством до їх погашення, відображаються на дату балансу за амортизованою собівартістю фінансових інвестицій.

Різниця між собівартістю та вартістю погашення фінансових інвестицій (дисконт або премія при придбанні) амортизується інвестором протягом періоду з дати придбання до дати їх погашення за методом ефективної ставки відсотка. Приклад визначення суми амортизації дисконту, премії та амортизованої собівартості фінансових інвестицій за методом ефективної ставки відсотка наведено в додатку 1 до Положення (стандарту) 12.

Сума амортизації дисконту або премії нараховується одночасно з нарахуванням відсотка (доходу від фінансових інвестицій), що підлягає отриманню, та відображається у складі інших фінансових доходів або інших фінансових витрат з одночасним збільшенням або зменшенням балансової вартості фінансових інвестицій відповідно.

В даному випадку, якщо припустити можливість застосування порядку визначення амортизованої собівартості фінансових інвестицій для цілей визначення амортизованої собівартості фінансового зобов’язання, то різниця між собівартістю (номінальною вартістю) векселів позивача та договірною вартістю погашення його зобов’язання за договором купівлі-продажу цінних паперів відсутня. Крім того, як зазначалося вище, у силу п. 12 П(С)БО 11 поточні зобов'язання відображаються в балансі за сумою погашення.

З урахуванням вищенаведеного суд погоджується з доводами позивача про відсутність у відповідача підстав для застосування П(С)БО 12 до спірних правовідносин.

Також суд погоджується з твердженнями позивача про безпідставність посилань контролюючого органу на пункти П(С)БО 28 для визначення формули дисконтування зобов’язань за векселями, оскільки відповідно до п. 1 цього Положення його норми застосовуються для формування в бухгалтерському обліку саме інформації про зменшення корисності активів (визначення яких як ресурсів, контрольованих підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому, міститься у П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності»), а не до зобов’язань.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (далі – ПК України) об’єктом оподаткування для цілей податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Таким чином, оскільки висновки акта перевірки про заниження позивачем фінансового результату внаслідок обліку в бухгалтерському обліку заборгованості у сумі 40 664 500 грн. за простими безпроцентними векселями, виписаними на користь ПАТ «Готель «Прем’єр палац» в рахунок оплати товару за договором №БВ-4408/10-15 купівлі-продажу цінних паперів від 13.10.2015 спростовуються нормами чинного законодавства та наявними матеріалами справи, то суд приходить до висновку про безпідставність та необгрунтованість висновків такого акта перевірки про порушення позивачем норм п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України.

Що ж стосується висновків акта перевірки порушення позивачем норм п.п. 141.2.1 п. 141.2 ст. 141 ПК України, то такі не відповідають змісту вказаних норм Кодексу. Так, відповідно до назви п. 141.2 ст. 141 ПК України норми названого пункту Кодексу регулюють питання щодо оподаткування різниці щодо операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів, а також операцій з інвестиційною нерухомістю і біологічними активами, які оцінюються за справедливою вартістю. Між тим, операції щодо видачі векселів в рахунок оплати товару не відносяться до операцій з продажу та відчуження цінних паперів.

Таким чином, суд вважає, що висновки акта перевірки про порушення позивачем п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 141.2.1 п. 141.2 ст. 141 Податкового кодексу України та, як наслідок про заниження ним податку на прибуток за 2015 рік у сумі 2 086 733 грн. нормативно та документально не підтверджуються. А тому відповідно податкове повідомлення-рішення від 21.09.2017 № не відповідає вимогам податкового законодавства та підлягає скасуванню.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 08.11.2017 №710 підтверджено, що ТОВ «Східно-Європейська готельна компанія» під час звернення до суду з вказаним позовом сплачено судовий збір у загальному розмірі 31 301 грн. Відтак, суд вказує про присудження вказаних судових витрат у повному обсязі на користь позивача.

Керуючись статтями 77, 139, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Східно-Європейська готельна компанія» (, адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Госпітальна, 4а) до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.09.2017 № задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 21.09.2017 №.

Присудити здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю «Східно-Європейська готельна компанія» (, адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Госпітальна, 4а) документально підтверджені судові витрати у розмірі 31 301 грн. (тридцять одна тисяча триста одна гривня) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок