Справа № 156/1108/17
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/2643/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя: Бруновської Н.В.

суддів: Гулида Р.М., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 14 березня 2018 року у справі № 156/1108/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ :

01.11.2017р. позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про скасування постанови № 265-ДК від 17.10.2017р. про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 14.03.2018р. позов задоволено частково. Суд змінив захід стягнення застосований до ОСОБА_2, з штрафу у розмірі 170 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП, згідно постанови заступника Головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Волинській області ОСОБА_3 №265-ДК від 17.10.2017р.

Крім того, суд звільнив позивача від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП, обмежився усним зауваженням та провадження у справі закрив.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 14.03.2018р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України. Згідно ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

04.10.2017р. державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Горохівському, Луцькому районах ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення № 265-ДК, яким встановлено, що при перевірці дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель щодо земельних ділянок на території с.Павлівка Іваничівського району Волинської області по вул.8 Березня ОСОБА_5 самовільно зайняв земельну ділянку орієнтованою площею 0,015 га, яка відноситься до земель загального користування, що є порушенням ст.211, 212 ЗК України, відповідальність за яке передбачена ст.53-1 КУпАП.

За результатами розгляду даного протоколу заступником Головного державного інспектора у сфері держаного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Волинській області, ОСОБА_3 винесено постанову № 265-ДК від 17.10.2017р. якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.53-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

ст.53-1 КУпАП встановлена відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки у вигляді накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно вимог ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформляється у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Із змісту «б» ч.1 ст.211 Земельного кодексу України видно, що за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.

Разом з цим, стаття 251 КУпАП визначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Колегія суддів вважає зазначити, що з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

На підставі ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як видно із матеріалів справи, відповідач надав докази на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП, а саме: протокол про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, копію наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 04.10.2017р. № 265-ДК, копію акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за обєктом земельної ділянки від 04.10.2017р. № 265-ДК, копію припису від 04.10.2017р. № 265-ДК, копію постанови про накладення адміністративного стягнення від 16.10.2017р. № 265-ДК, викопіювання з генерального плану Павлівської сульської ради Іваничівського району Волинської області.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 14.09.2017р. яким встановлено, що ОСОБА_2 чинить перешкоди іншим особам в користуванні спірною земельною ділянкою загального користування по вул.8 Березня, с.Павлівка, Іваничівського району, Волинської області.

З огляду на вказані обставини справи, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що наявні докази підтверджують вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2

Таким чином, при винесені оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, контролюючий орган як суб'єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України оскільки, повно та об'єктивно з'ясував обставини справи та наклав адміністративне стягнення в розмірі, передбаченому санкцією ст.53-1 КУпАП, що є співмірним виду та характеру вчинених правопорушень.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції який змінив позивачу застосований інспектором захід стягнення виходячи із наступного.

ст.22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Із змісту ч.2 ст.33 КУпАП видно, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Необхідно зазначити, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а у відповідності до ст. 286 КАС України перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позов без задоволення; скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу ( посадової особи); скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на це, суд вправі змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Проте, суд не вправі звільнити особу від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням, тим самим підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що санкція ст.53-1 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому лише в цих межах суд вправі змінити захід стягнення.

Отже, суд першої інстанції змінюючи кваліфікацію заходу стягнення помилково вийшов за межі вказаної статті, а тому перебрав на себе повноваження органу який уповноважений кваліфікувати порушення згідно норм закону.

Крім того, колегія суддів вважає зазначити, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які обґрунтовують правомірність застосування пом'якшення відповідальності позивача. Висновки суду першої інстанції про малозначність правопорушення є лише припущенням оскільки, вони не підтверджені належним обґрунтуванням.

ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення слід скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити.

Керуючись ст.ст.243, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 14 березня 2018 року у справі № 156/1108/17 скасувати.

В позові ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя Р.М. Гулид

Суддя Р.М. Шавель

Постанова складена в повному обсязі 20.04.2018 року.