Справа № 468/243/18-а
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2018 р.м.ОдесаСправа № 468/243/18-а

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Муругов В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Косцової І.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївської області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївської області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївської області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1, в якому просив скасувати постанову Серії БР № 508020 від 10 лютого 2018 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою його було притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 2 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилався на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки він розпочав обгін на ділянці дороги, яка мала по одній смузі руху в кожному напрямку та мала переривчасту роздільну лінію і розраховував повернутись на свою смугу руху до початку суцільної роздільної лінії, але автомобіль, що рухався попереду, почав зменшувати швидкість руху, тому позивач не зміг безпечно завершити маневр обгону і повернувся на свою смугу руху вже на ділянці дороги, що мала суцільну роздільну лінію.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2018 року позов ОСОБА_2 - задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серії БР № 508020 від 10.02.2018 року відносно ОСОБА_2 за ст. 122 ч. 2 КУпАП та провадження у справі закрито.

В апеляційній скарзі, представник інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївської області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2018 - скасувати та винести нове про відмову у задоволенні позову. Зокрема, апелянт наголошував на тому, що факт порушення позивачем ПДР підтверджується належними доказами, а саме диском відеозапису нагрудного відеореєстратора, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 лютого 2018 року інспектор Управління патрульної поліції в Миколаївської області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 виніс відносно позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення Серії БР № 508020.

Суть адміністративного правопорушення, згідно постанови, полягала в тому, що 10.02.2018р. о 11.30 год., позивач, керуючи автомобілем Тoyota Land Cruiser, державний номер НОМЕР_1, у порушення вимог п. 14.6 е ПДР України здійснив обгін транспортних засобів на дорозі, що має дві смуги для руху в одному напрямку, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого інспектором було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Вважаючи протиправною постанову відповідача щодо притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР).

Відповідно до ст. 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п.1.1. ПДР вони, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.3 б ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п.п.14.6 е ПДР України, обгін заборонено на дорогах, що мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП встановлена відповідальність, за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Частина 1 статті 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У контексті даної справи це означає, що умовою притягнення позивача до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, а саме умисне чи з необережності порушення Правил дорожнього руху.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з запису нагрудного відеореєстратора інспектора поліції DM 3926., позивач, керуючи транспортним засобом на трасі Миколаїв Одеса здійснюючи обгін автомобілю «Газель», перетнув переривчасту розділову лінію, розраховуючи повернутися на свою смугу до початку суцільної розділової смуги. Проте в момент здійснення позивачем такого маневру, вантажівка, яка рухалася перед автомобілем «Газель», почала знижувати швидкість руху, що спричинило зменшення дистанції між вантажівкою та автомобілем «Газель», а тому позивач не зміг завершити обгін на ділянці переривчастої розділової лінії та вимушений був здійснити обгін вантажівки, з метою уникнення зіткнення з автомобілем «Газель».

Таким чином, позивач в стані крайньої необхідності був змушений завершити маневр обгону на забороненій для обгону ділянці дороги та не повернувся заздалегідь на смугу свого руху через наявність кількох транспортних засобів, які зменшили дистанцію між собою, що перешкодила позивачу повернутись на смугу свого руху.

У звязку з викладеним, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, оскільки відсутня така обов'язкова ознака як вина.

Отже, доводи апелянта щодо наявності в діях відповідача складу адміністративного правопорушення спростовуються викладеним та не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, у звязку з чим, на думку колегії суддів постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ПДР була обґрунтовано скасована судом першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо протиправної відмови судом першої інстанції у прийнятті довіреності представника ОСОБА_3, однак помилкові висновки суду першої інстанції щодо неправомірності участі у справі представника позивача не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Так, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи .

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу апелянта на наступному.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено ст. 286 КАС України

В апеляційній скарзі позивач посилається на статтю 295 КАС України, згідно якої апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, однак, колегія суддів звертає увагу на неправильному застосуванні апелянтом вказаної норми КАС України, оскільки, як було зазначено вище, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено ст. 286 КАС України, відповідно до вимог ч. 4 якої, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Доводи апеляційної скарги із посиланням на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17, колегія суддів не приймає, оскільки в цій справі обставини справи не є тотожними обставинам, що є предметом розгляду в даній справі, та ніяким чином не підтверджують наявності в діях відповідача такої обовязкової ознаки адміністративного правопорушення як вина, а тому підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Згідно ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку колегії суддів відповідачем не доведено правомірність прийнятої постанови Серії БР № 508020 від 10 лютого 2018 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги ОСОБА_2.

Відповідно до ст. ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому згідно ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Згідно ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївської області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївської області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 про скасування постанови залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 квітня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: