Справа № 760/22767/16-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 15 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти №4 Управління патрульної поліції у м. Борисполі лейтенанта поліції Машкіна Сергія Юрійовича про визнання протиправними дій, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1) звернувся до Солом'янського районного суду міста Києва з позовом до інспектора патрульної поліції роти №4 Управління патрульної поліції у м. Борисполі лейтенанта поліції Машкіна Сергія Юрійовича (далі - Відповідач, Інспектор поліції) про:

- визнання протиправними Відповідача дій щодо притягнення Позивача до адміністративної відповідальності;

- скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 22.12.2016 року серії АР №079033 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.;

- закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 17.11.2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що у Відповідача були правові підстави для складання оскаржуваної постанови про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, оскільки матеріалами справи не спростовується факт порушення останнім Правил дорожнього руху, а при притягненні до відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у справах, розгляд яких належить до компетенції Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його та прийняти нову постанову про скасування постанови серії АР №079033 від 22.12.2016 року, якою визнати протиправними дії Інспектора поліції щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та закрити справу про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю у діях Позивача складу правопорушення.

При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що спричинило ухвалення помилкового рішення. Наголошує на не з'ясуванні ні судом першої інстанції, ні Відповідачем особи, яка вчинила правопорушення, оскільки Позивач прибув до аеропорту на власному автомобілі ГАЗ 24, який залишив поза межами аеропорту, у той час як транспортним засобом ЗАЗ «Сенс» взагалі не керував, а відтак доказів вчинення правопорушення саме ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції приймав рішення виключно на підставі викладених у протоколі відомостей без врахування будь-яких з передбачених ст. 251 КУпАП доказів. Поряд з іншим, підкреслює на неврахування Відповідачем та судом матеріального стану Позивача та його репутації.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.04.2018 року, в якому у подальшому було оголошено перерву до 19.04.2018 року.

Протягом встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від Відповідача не надійшло.

У судовому засіданні Позивач наполягав на задоволення вимог апеляційної скарги з викладених у ній підстав.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Інспектором поліції 22.12.2016 року було складено постанову серії АР №079033 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 16; далі - оскаржувана постанова), якою до Позивача за порушення п. 3.34 Правил дорожнього руху України застосовано передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 22.12.2017 року о 23:40 автомобіль ЗАЗ «Сенс», днз. «НОМЕР_1», яким керував Позивач, здійснив стоянку авто у зоні дії знаку 3.34 (зупинку заборонено) ПДР України, чим порушив приписи ч. 1 ст. 122 КУпАП.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», ст. ст. 122, 222, 251, 258, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також п. 4 розділу ІІ та п. 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Відповідачем як суб'єктом владних повноважень було доведено факт порушення Позивачем Правил дорожнього руху, останнім наведених фактів не спростовано, у зв'язку з чим підстави для скасування оскаржуваної постанови, прийнятої у порядку та у спосіб, визначені чинним законодавством, відсутні.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення, зокрема, правил зупинки транспортних засобів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об'єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов'язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 3.34 ПДР України у межах дії знаку «Зупинку заборонено» забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту позовної заяви, Позивачем підтверджується, що транспортний засіб ЗАЗ «Сенс» з моменту виявлення правопорушення протягом більше 30 хвилин перебував у межах дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», про наведене, на переконання судової колегії, свідчить формулювання у позовній заяві: «…фактично завдяки поведінці лейтенанта поліції Машкіна С.Ю. здійснювалося правопорушення, усунути яке він перешкоджав протягом що найменше 30 хвилин законному власнику транспортного засобу…» (а.с. 3). Відтак, посилання останнього на відсутність у матеріалах справи доказів вчинення адміністративного правопорушення спростовується твердженнями самого ОСОБА_1

При цьому, у запереченні проти позову представник Відповідача вірно звернув увагу на те, що пояснення сина Позивача - ОСОБА_5 містять суперечності щодо прибуття його до аеропорту, оскільки, зі слів останнього вбачається, що транспортний засіб ЗАЗ «Сенс» д.н.з. НОМЕР_1 був залишений у зоні дії знаку «Зупинку заборонено» невідомою особою, у той час як ключі від автомобіля знаходилися у нього.

Допитаний у судовому засіданні судом апеляційної інстанції та попереджений в установленому законом порядку про кримінальну відповідальністю за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань свідок ОСОБА_5 показав, що належний йому на праві власності автомобіль ЗАЗ «Сенс» привіз до аеропорту його друг, який залишив автомобіль із документами усередині. ОСОБА_5 зазначив, що мав другий комплект ключів від автомобіля. Крім того, зауважив, що Позивач прибув до аеропорту на іншому автомобілі.

Надаючи оцінку наданим свідком пояснення, суд вважає за необхідне зазначити, що останні містять суперечності та неточності, а відтак не спростовують зафіксований в оскаржуваній постанові Інспектора поліції відомості з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту пояснень від 22.12.2016 року, відібраних Інспектором поліції у Позивача (а.с. 36), останній зазначає, що є пішоходом. Натомість, свідок зазначає, що його батько - ОСОБА_1 прибув до аеропорту «Бориспіль» на іншому авто, залишивши його поза межами аеропорту.

Крім того, у своїй позовній заяві та у судовому засіданні суду апеляційної інстанції Апелянт зазначає, що він був єдиний, хто мав з собою документи, зокрема, посвідчення водія, а тому оскаржувану постанову Інспектором поліції складено саме щодо нього. Однак, зі змісту показань допитаного як свідка ОСОБА_5 вбачається, що останньому автомобіль ЗАЗ «Сенс» привезла до аеропорту інша особа для того, щоб свідок міг доїхати додому. Тобто, з наведеного випливає, що ОСОБА_5, нібито-то не маючи із собою посвідчення водія, збирався їхати з аеропорту «Бориспіль» до місця свого проживання без відповідного документу, що, на переконання суду, є сумнівним.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що показання допитаного в якості свідка ОСОБА_5 не узгоджуються з обставинами справи та наявними в її матеріалах доказами.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що жодних доказів прибуття до аеропорту «Бориспіль» на іншому, ніж ЗАЗ «Сенс» д.н.з. НОМЕР_1, зокрема, на транспортному засобі ГАЗ 24 д.н.з. « НОМЕР_2» ОСОБА_1 не наводить.

Приписи ст. 251 КУпАП визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб ЗАЗ «Сенс», днз. «НОМЕР_1», яким керував ОСОБА_1, здійснив зупинку у зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив приписи ч. 1 ст. 122 КУпАП, що належним чином відображено в оскаржуваній постанові та, у свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для визнання протиправними дій Відповідача щодо притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Твердження Позивача про використання судом першої інстанції виключно відомостей, які зафіксовані в оскаржуваній постанові, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, по-перше, як було встановлено раніше, безпосередньо зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що транспортний засіб ЗАЗ «Сенс» був припаркований у межах дії знаку «Зупинку заборонено» більше 30 хвилин, по-друге, жодних належних та допустимих доказів прибуття до аеропорту на іншому, ніж ЗАЗ «Сенс» транспортному засобі, Позивачем надано не було.

Крім іншого, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У частинах 4, 5 ст. 258 КУпАП закріплено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 року №5-рп/2015, скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Твердження ОСОБА_1 про те, що при прийнятті оскаржуваної постанови Інспектором поліції не було враховано вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП, судова колегія вважає необґрунтованим, оскільки в указаній частині статті 33 КУпАП закріплено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 15 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти №4 Управління патрульної поліції у м. Борисполі лейтенанта поліції Машкіна Сергія Юрійовича про визнання протиправними дій, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення, а постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 15 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 19» квітня 2018 року.