Справа № 826/570/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2018-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2018 року м. Київ № 826/570/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
провизнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач, Департамент) про:

- визнання протиправним та скасування наказу відповідача про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт з реконструкції квартири № 4 під нежитлові приміщення (заклад громадського харчування) у будинку № 16 з приєднанням частини підвалу по вулиці Рейтарська у Шевченківському районі м. Києва від 24.05.2017 за № 57;

- зобов'язання відповідача вчинити дії щодо внесення до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів відомості про реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт з реконструкції квартири № 4 під нежитлові приміщення (заклад громадського харчування) у буднику № 16 з приєднанням частини підвалу по вулиці Рейтарська у Шевченківському районі м. Києва від 24.05.2017 за № 57.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що декларація про початок виконання будівельних робіт з реконструкції квартири № 4 під нежитлові приміщення (заклад громадського харчування) у будинку № 16 з приєднанням частини підвалу по вулиці Рейтарська у Шевченківському районі м. Києва від 24.05.2017 за № 57 не містить недостовірних даних, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом. При цьому, відповідно до приписів Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, які узгоджуються з положеннями Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.2015 № 747), скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт органами державного архітектурно-будівельного контролю не передбачено. Крім того, позивачу невідомо про проведення відповідачем будь-якої перевірки вказаного об'єкта, за наслідками якої і складено спірний наказ.

Представник Департаменту у відзиві на позовну заяву посилався на те, що під час виїздів на місце розташування вказаного об'єкта, доступ до нього був обмежений, відповідальні особи суб'єкта містобудування відсутні, що унеможливило проведення перевірки. Також представник відповідача послався на те, що на письмове запрошення до Департаменту, позивач або його уповноважені особи не з'явились, документів та матеріалів, необхідних для проведення перевірки не надали. При цьому, представник відповідача зазначив, що листами від 29.11.2017 № 073-10970 та від 17.01.2018 № 073-515 відповідач звернувся до Шевченківського УП ГУ НПУ у місті Києві щодо сприяння у проведенні перевірки на зазначеному об'єкті. При цьому, представник відповідача стверджує, що чинним законодавством передбачено, що достатньою та необхідною правовою підставою для скасування органом архітектурно-будівельного контролю реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт є встановлення факту наведення у ній замовником недостовірних даних, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, а також, що жодною правовою нормою не регламентовано порядок виявлення органом архітектурно-будівельного контролю такого факту і його обов'язку проводити перевірку, якщо недостовірність зазначених у декларації даних є очевидною. Представник відповідача вважає, що вимога про зобов'язання Департаменту внести до реєстру відомості про реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 24.05.2017 за № 57 є дискреційними повноваженнями Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - ДАБІ).

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що виходячи зі змісту відзиву відповідача, той факт, що перевірка вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об'єкті «Реконструкція квартири № 4 під нежитлові приміщення (заклад громадського харчування) у будинку № 16 з приєднанням частини підвалу по вулиці Рейтарська у Шевченківському районі м. Києва» не була здійснена, не тільки не заперечується, а і підтверджується відповідачем. Крім того, позивач вказує на те, що твердження представника відповідача про те, що жодною правовою нормою не регламентовано порядок виявлення органом архітектурно-будівельного контролю факту самочинного будівництва не відповідає дійсності і не ґрунтується на вимогах законодавства.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні.

У судовому засіданні 10.04.2018 суд протокольною ухвалою закрив стадію підготовчого провадження та за згодою учасників справи перейшов до розгляду справи по суті в цей же день.

Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін у справі, за їх клопотанням завершив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

28.11.2017 Департаментом прийнято наказ № 379 «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт» (т. 1 а.с. 105), яким, відповідно до пп. 5 п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо містобудівної діяльності» від 17.01.2017 № 1817-VIII, на підставі Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна до суб'єкта від 22.11.2017 № 104608019, скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція квартири № 4 під нежитлові приміщення (заклад громадського харчування) у будинку № 16 з приєднанням частини підвалу по вулиці Рейтарська у Шевченківському районі м. Києва» від 24.05.2017 № КВ 57, замовник - ОСОБА_1, а також вирішено Управлінню дозвільних процедур забезпечити невідкладне направлення копії наказу до ДАБІ для виключення запису щодо реєстрації декларації від 24.05.2017 № КВ 57 з єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1 та 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Згідно з п. 2 ч. 1, ч.ч. 2, 5 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у редакції, чинній на момент реєстрації вказаної декларації, замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності. Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.05.2017 Департаментом зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт № КВ 57 на об'єкті будівництва «Реконструкція квартири № 4 під нежитлові приміщення (заклад громадського харчування) у будинку № 16 з приєднанням частини підвалу по вулиці Рейтарська у Шевченківському районі м. Києва» (т. 1 а.с. 51-54, 97-100), замовником якого є позивач.

Згідно з п. 2, пп. 5 п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення містобудівної діяльності» від 17.01.2017 № 1817-VIII, який набрав чинності 10.06.2017, зареєстровані до набрання чинності цим Законом декларації про початок виконання підготовчих та/або будівельних робіт є чинними до завершення будівництва об'єктів, крім випадків їх скасування відповідно до пункту 3 цього розділу. Зареєстровані до набрання чинності цим Законом декларації про початок виконання підготовчих та/або будівельних робіт можуть бути скасовані відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у разі виявлення органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта.

При цьому, частиною 2 ст. 391 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у редакції, чинній на момент прийняття спірного наказу, встановлено, що у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень реєстрація такої декларації, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягають скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст. 41 вказаного Закону державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об'єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема: необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Пунктом 5 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553 (далі - Порядок № 553), передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Відповідно до п. 16 Порядку № 553 за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

З системного аналізу викладених норм вбачається, що можливість виявлення фактів, що вказували б, зокрема, на недостовірність даних відповідної декларації, у тому числі про початок виконання будівельних робіт, кореспондується з здійснення відповідачем покладених на нього завдань щодо архітектурно-будівельного контролю.

В свою чергу, такий контроль, в силу вимог вказаних норм, здійснюється на об'єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом, за результатами яких складається акт перевірки.

Отже, суд дійшов висновку, що для перевірки достовірності чи недостовірності даних, наведених у відповідній декларації, органу архітектурно-будівельного контролю необхідно здійснити перевірку, результати якої оформити відповідним актом, в якому будуть встановлені ті чи інші факти та, відповідно, на підставі такого акту прийняти відповідні рішення (накази).

Так, з матеріалів справи вбачається, що листом від 19.07.2017 № 064-7480 (т. 1 а.с. 86-87) Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до, зокрема, відповідача, в якому просив провести перевірку будівельного майданчику, підтвердити правочинність та відповідність проведення робіт відповідно до декларації про початок виконання будівельних робіт від 24.05.2017 № КВ 57 на об'єкті будівництва «Реконструкція квартири № 4 під нежитлові приміщення (заклад громадського харчування) у будинку № 16 з приєднанням частини підвалу по вулиці Рейтарська у Шевченківському районі м. Києва».

В подальшому, 01.11.2017 в.о. директора Департаменту, відповідно до Порядку № 553, видано головному державному інспектору інспекційного відділу № 3 управління контролю за будівництвом Євдокименко А.В., направлення № б/н (т. 1 а.с. 88-89) для здійснення позапланової перевірки на об'єкті: «Реконструкція квартири № 4 під нежитлові приміщення (заклад громадського харчування) у будинку № 16 з приєднанням частини підвалу по вулиці Рейтарська у Шевченківському районі м. Києва» щодо дотримання суб'єктом містобудування: ОСОБА_1 (замовник), ТОВ «Арко-М» (розробник проектної документації), ТОВ «Хіл Констракшн» (генеральний підрядник), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, на підставі наказу Департаменту від 17.10.2016 № 60 та від 09.10.2017 № 655 та зазначеного звернення Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19.07.2017 (вх. № 073/5300 від 19.07.2017).

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Посилання представника відповідача на те, що, по-перше, під час виїздів на місце вказаного об'єкта, доступ до нього був обмежений, відповідальні особи суб'єкта містобудування відсутні, що унеможливило проведення перевірки, по-друге, позивач або його уповноважені особи не з'явились на письмове запрошення листом від 18.10.2017 № 073-9508 (т. 1 а.с. 90) до Департаменту та документів і матеріалів, необхідних для проведення перевірки не надали, а також, що відповідач звернувся листами від 29.11.2017 № 073-10970 (т. 1 а.с. 92-93) та від 17.01.2018 № 073-515 (т. 1 а.с. 94-96) до Шевченківського УП ГУ НПУ у місті Києві щодо сприяння у проведенні перевірки на зазначеному об'єкті, судом до уваги не приймаються, оскільки, по-перше, вказані обставини не нівелюють обов'язок відповідача діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», тобто не можуть бути підставою для винесення оскаржуваного наказу без проведення перевірки та складення відповідного акту, по-друге, будь-яких доказів на підтвердження здійснення виїздів та складення будь-яких актів щодо, зокрема, відсутності на об'єкті відповідальних осіб суб'єкта містобудування, так само як і будь-яких доказів на підтвердження направлення та отримання, як позивачем, так і Шевченківським УП ГУ НПУ у місті Києві таких листів, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем суду не надано.

Отже, з огляду на наведене, твердження представника відповідача, що достатньою підставою для скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, тобто прийняття оскаржуваного наказу, є встановлення факту наведення у ній замовником недостовірних даних, а також, що жодною нормою не регламентовано порядок виявлення органом архітектурно-будівельного контролю такого факту і його обов'язку проводити перевірку, є, за висновком суду, необґрунтованими та безпідставними, а також такими, що суперечать фактичним обставинам справи та власне самим діям відповідача, направленим на проведення такої перевірки.

В той же час, аналізуючи оскаржуваний наказ, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, яке відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб'єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб'єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб'єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб'єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб'єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, прийняття рішень, вчинення дій суб'єктами владних повноважень передбачає, зокрема, дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дії), є критерієм, який випливає з принципу пропорційності (адекватності). Дотримання принципу пропорційності особливо важливе при прийнятті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси особи. Метою дотримання цього принципу є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб'єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи.

Принцип пропорційності, зокрема, передбачає, що: здійснення повноважень, як правило, не повинно спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, які заплановано досягти; якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження повинні бути виправдані необхідністю досягнення більш важливих цілей; несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії суб'єкта владних повноважень, повинні бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії; для досягнення суспільно-корисних цілей необхідно обирати найменш шкідливі засоби.

Принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Отже, проаналізувавши оскаржуваний наказ, суд зауважує, що відповідач не лише не здійснив належного дослідження або перевірки фактів, викладених у листі Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19.07.2017 № 064-7480, але і не мотивував належним чином прийняття такого наказу, в тому числі не зазначив норми, які порушено позивачем.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що наказ від 28.11.2017 № 379 «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт» є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, згідно з ч. 3 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, веде єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - реєстр). Внесення даних до реєстру з присвоєнням реєстраційного номера здійснюється на підставі інформації, наданої органами державного архітектурно-будівельного контролю, протягом одного робочого дня з дня її отримання.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 408), Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Разом з тим, згідно з п.п. 3, 4 Порядку ведення єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 № 92 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.07.2015 № 165) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.07.2011 за № 885/19623 (далі - Порядок № 92), ведення, адміністрування, функціонування і супроводження програмного забезпечення реєстру, збереження та захист бази даних реєстру, забезпечення доступу до нього органів державного архітектурно-будівельного контролю здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України. Подання даних для внесення їх Держархбудінспекцією до реєстру здійснюється відповідальними посадовими особами органів державного архітектурно-будівельного контролю, які пройшли підготовку до роботи з реєстром.

Таким чином, суд погоджується з тим, що дійсно саме ДАБІ, як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, та в силу вимог п. 3 Порядку № 92, веде вказаний реєстр.

В той же час, з аналізу змісту Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.2015 № 747), Порядку № 553 та Порядку № 92 вбачається, що ними не передбачено, у разі визнання протиправним та скасування наказу про скасування реєстрації, зокрема, декларації про початок виконання будівельних робіт, порядку відновлення записів про реєстрацію відповідних декларацій, у зв'язку з чим суд вважає, що таке відновлення повинно здійснюватися на підставі рішення суду.

Разом з тим, суд відмічає, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом за захистом своїх прав у публічно-правових відносинах, які виникли між ним та відповідачем, має на меті відновити становище, що існувало до, як встановлено судом, порушення його прав оскаржуваним наказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 3 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, відповідно до судової практики Верховного Суду України, наведеної, зокрема, у його постанові від 31.05.2016 у справі № 21-451а16, а також Верховного Суду, наведеної, зокрема, у його постанові від 21.03.2018 у адміністративному провадженні № К/9901/10708/18, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України, зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

З огляду на викладене, з метою відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також повного, належного та ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача шляхом визнання протиправним та скасування наказу Департаменту від 28.11.2017 № 379 «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт», зобов'язання Департаменту вчинити необхідні дії щодо відновлення в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відомостей про реєстрацію декларації від 24.05.2017 № КВ 57 про початок виконання будівельних робіт.

При цьому, необхідно відмітити, що Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

В даному випадку, обрання способу захисту порушеного права позивача шляхом зобов'язання Департаменту вчинити необхідні дії щодо відновлення в єдиному реєстрі відомостей про реєстрацію декларації від 24.05.2017 № КВ 57 про початок виконання будівельних робіт є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений. І такий спосіб виключає необхідність безпосереднього внесення відповідачем даних до реєстру, ведення якого зазначеними нормами покладено на ДАБІ. Поряд з цим, обираючи такий спосіб захисту, суд виходить з нормативного врегулювання (п. 4 Порядку № 92) та фактичного механізму взаємодії органів державного архітектурно-будівельного контролю та ДАБІ (п. 2 спірного наказу).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення оскаржуваного наказу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких умов, судові витрати, здійснені позивачем, стягуються відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 2, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (04114, АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 28.11.2017 № 379 «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт».

3. Зобов'язати Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, будинок 4В, ) вчинити необхідні дії щодо відновлення в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відомостей про реєстрацію декларації від 24.05.2017 № КВ 57 про початок виконання будівельних робіт.

4. Присудити до стягнення на користь ОСОБА_1 (04114, АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, будинок 4В, ) судові витрати у розмірі 1409,60 грн. (одна тисяча чотириста дев'ять гривень 60 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко