Справа № 299/3083/15-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2018 року

Київ

справа №299/3083/15-а

адміністративне провадження №К/9901/14523/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016 року (судді Гінда О.М., Качмар В.Я., Ніколін В.В.) в адміністративній справі № 299/3083/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області (правонаступник Виноградівське об'єднане управління Пенсійного фонду України; далі - управління ПФУ) про скасування рішення та зобов'язання призначити пенсію, -

встановив:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому з урахуванням уточнень просив визнати протиправним рішення управління ПФУ від 01 жовтня 2015 року № 38 про відмову у призначенні пенсії на підставі Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) та визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до Закону № 1697-VII; зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII.

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області постановою від 19 листопада 2015 року позов задовольнив.

Рішення обґрунтував тим, що положення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VIII) не підлягають застосуванню, оскільки спірні правовідносини врегульовані нормативним актом прямої дії, тобто Законом № 1697-VII.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 31 травня 2016 року це рішення скасував та постановив нове - про відмову у задоволенні позовних вимог.

У своєму рішенні вказав, що згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», «Про державну службу», у тому числі і частини 1 статті 86 Закону № 1697-VII.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

На касаційну скаргу управління ПФУ надіслало відзив та долучило докази надсилання копії відзиву позивачу, в якому просить постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 21 вересня 2015 року був звільнений з посади прокурора Виноградівського району Закарпатської області за власним бажанням, що підтверджується записом № 29 в трудовій книжці серії НОМЕР_1.

Станом на 19 вересня 2015 року загальний стаж становив більше 35 років, у тому числі стаж роботи на державній службі та посадах прокурорів 22 роки.

24 вересня 2015 року позивач звернувся до управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугою років у відповідності до статті 86 Закону № 1697-VII.

Управління ПФУ рішенням комісії по розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунку) та виплатою пенсій від 01 жовтня 2015 року № 38 відмовило в призначенні пенсії з посиланням на те, що відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII у зв'язку з неприйняттям закону про призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначалися відповідно до Закону № 1697-VII втратили чинність.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

14 жовтня 2014 року прийнято Закон № 1697-VIІ. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень цей Закон набрав чинності з 15 липня 2015 року, крім окремих положень, які вступили в силу раніше або пізніше зазначеної дати. У преамбулі закону вказано, що він визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Отже, цей закон носить спеціальний характер, тобто його застосування є пріоритетним у правовідносинах, учасником яких є органи прокуратури, прокурори та інші працівники органів прокуратури, включаючи правовідносини, які виникають з приводу соціального, матеріально-побутового забезпечення прокурорів.

У той же час після прийняття, але до моменту набрання чинності Законом № 1697-VIІ, а саме 02 березня 2015 року був прийнятий Закон № 213-VIII, який набув чинності з 01 квітня 2015 року, крім деяких положень. У пункті 5 Перехідних положень цього Закону зазначається, що в разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії відповідно до ряду законів, зокрема й Закону № 1697-VIІ.

Оскільки Закон № 213-VIII не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то відповідно з вказаної дати призначення та виплата всіх пенсій на підставі Закону № 1697-VIІ припиняється.

Тобто, з 01 червня 2015 року ОСОБА_1 втратив право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України № 1697-VIІ.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2016 року в справі № 333/6710/15-а.

Суд визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко