Справа № 201/1420/18
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 201/1420/18
провадження 2а/201/95/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 8 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_2 і Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними і скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13 лютого 2018 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції роти № 8 батальйону № 1 рядового поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними і скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття справи про адміністративне правопорушення. Ухвалою суду в якості співвідповідача було притягнуто Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції. Позивач в своєму позові посилався на те, що 06 лютого 2018 року інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП роти № 8 батальйону № 1 рядовим поліції ОСОБА_2 винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАПП (порушення вимог знаку 2.2, п. 8.4 б ПДР про те, що позивач на своєму автомобілі не зупинився безпосередньо перед вказаним знаком) і накладено штраф в розмірі 255 грн. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки хоча його автомобіль і зупинявся майже в тому місці, де вказано в постанові, але рухався він правильно, без порушення правил про швидкість і паркування, руху по належній смузі чи відповідно до дорожнього знаку та дорожнього руху, обгону, постанова складалася інспектором без врахування його зауважень та конкретної дорожньої обстановки, автомобіль інших учасників цієї пригоди інспектор поліції не зупиняв і не оглядав, доказів правопорушення не надано, тобто факт порушення оснований на припущенні, що є порушенням закону, протокол про адміністративне правопорушення не складався, місце розгляду правопорушення вказане не вірно. Вважає дії, вчинені вказаним інспектором протиправними і незаконними, оскаржувана постанова є протиправною, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та з порушенням законодавства, тому просив її скасувати, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідачі інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту ПП роти № 8 батальйону № 1 рядовий поліції ОСОБА_2 і представник УПП в Дніпропетровській області Департаменту ПП в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили; вказаним, на думку суду, позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення суду, вказавши, що дійсно у вказаний позивачем день і час інспектором дійсно було зафіксоване адміністративне правопорушення з боку водія ОСОБА_1, в передбаченому законом порядку інспектором було складено постанову з розясненням її змісту водію, постанова вручена. Сам позивач на місці події вів себе зухвало і не вірно по відношенню до поліцейського. Оспорювана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАПП і накладенню штрафу в розмірі 255 грн. обґрунтована. Вважають вказану постанову законною, складена постанова вірно, всі істотні умови при її складанні дотримано і правильно відображено, є відеозапис події і порушення позивача. Вважають, що все інспектором зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавав. Позов вважає не доведеним і безпідставним та не можливим його задоволення. Фактично просили справу розглянути без їх участі і в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача та представника відповідача згідно ст. 205 КАС України.

Зясувавши думку сторін дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов обгрунтованим і підлягаючим задоволенню.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Адміністративні справи, в якій однією із сторін є орган або посадова особа місцевого самоврядування, підсудні місцевим судам, справи, щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади, розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом за вибором позивача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ст. 7 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. КАС України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України при здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно статті 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У судовому засіданні встановлено, що 06 лютого 2018 року о 15 годині 46 хвилин інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП роти № 8 батальйону № 1 рядовим поліції ОСОБА_2 було зафіксовано і помічено, що автомобіль «Хюндай Акцент», державний номер НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_1, при цьому вказаний автомобіль під час руху в районі будинку № 34 по вул. Василя Чапленка в м. Дніпрі не виконав вимоги правил дорожнього руху та не здійснив зупинку цього транспортного засобу безпосередньо перед знаком, чим не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 Проїзд без зупинки заборонено і цим порушив п. 8.4 (б) Правил дорожнього руху України порушення вимог заборонених знаків. Стосовно водія цього автомобіля позивача ОСОБА_1 складено постанову про те, що він в тому місці за кермом вказаного свого автомобіля, рухаючись по тій дорозі, не виконав вимог правил дорожнього руху про заборону руху без зупинки і вимог дорожнього знаку 2.2, чим допустив порушення правил дорожнього руху і постановою ЕAA № 286885 від 06 лютого 2018 року його притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 255 грн., вказану постанову ЕАА № 286885 від 06 лютого 2018 року по справі про адміністративне правопорушення відразу в той же день було вручено позивачу як порушнику.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суд вважає, що позивачем по даній справі не пропущено строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки позивач відразу отримав вказану оскаржувану постанову і в десятиденний термін звернувся з позовом до суду (безпосередньо), не позбавлений права на оскарження постанови інспектора ПП.

У тексті постанови зазначено, що 06 лютого 2018 року о 15 годині 46 хвилин рухався автомобіль «Хюндай Акцент», державний номер НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_1, під час руху в районі будинку № 34 по вул. Василя Чапленка в м. Дніпрі не виконав вимоги правил дорожнього руху та не здійснив зупинку цього транспортного засобу безпосередньо перед знаком, чим не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 Проїзд без зупинки заборонено і цим порушив п. 8.4 (б) Правил дорожнього руху України порушення вимог заборонених знаків і постановою ЕАА № 286885 від 06 лютого 2018 року його притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 255 грн..

Проте для таких висновків у особи, яка винесла постанову, не було жодних підстав. При розгляді справи не були зясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, посадовою особою не було зясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і обєктивно зясувати обставини справи. Істотне значення має та обставина, що у вказаний в постанові інспектором день і час позивач на вказаному автомобілі дійсно рухався по вул. Василя Чапленка в м. Дніпро, здійснив зупинку перед вказаним знаком разом з іншим транспортом, але інспектор ПП вказує, що ця зупинка була не безпосередньо перед знаком, проте в законі та ПДР України немає такого визначення безпосередньо, водій або зупинив транспортний засіб або ні, позивач зупинив свій транспортний засіб, а отже і порушення не допустив; далі він проїхав вказану ділянку дороги без порушень на дозвільне зелене світло світлофора і правил перетину проїзду, перехрестя, зміни напрямку руху між смугами дороги чи інш. за таких обставин правил не порушував, а поліцейський же стверджує про навмисний рух не зупинку безпосередньо перед знаком 2.2, не зазначаючи в оскаржуваній постанові наскільки ця безпосередність відноситься до такого випадку на дорозі (яка це відстань до знаку 2.2, якщо це було не безпосередньо, чим це регламентовано та інш.) і чи було випередження позивача в русі, чи дійсно він змінював і як напрямок руху по смугам, чи спричинило це якісь наслідки, чи може була створена аварійна ситуації чи інш.(тобто не вказано точно або хоча б приблизно суть і обєктивна сторона правопорушення), це в самій постанові не відображено хто і куди та як їхав, пояснення на місці від порушника ніхто не відбирав, додатків до постанови немає, належних доказів про інше суду не надано. Тобто порушено принцип юридичної визначеності, а отже і права позивача. Постанова інспектора є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав: в даній постанові під час встановлення обставин для повного та всебічного розгляду справи, згідно з вимогами ст. 251, 280 КУпАП у постанові немає даних чи були свідки правопорушення, дані цих осіб є відомостями, які мають зазначатися у постанові (сам характер порушення ПДР і його обставини, про які йде мова, говорить про неможливість його вчинення без свідків або доказів вище викладеного). У відповідності до ст. 251 КУпАП, пояснення цих осіб є доказами по справі. Відсутність у справі не тільки пояснень, але й даних свідків грубо протирічить вищезазначеним нормам та призводить до відсутності у справі передбачених законом доказів. В постанові навіть не вказано куди та звідки їхав позивач на своєму автомобілі, в якому напрямку перетнув перехрестя, де його було зупинено та інш, тобто взагалі не зазначена обєктивна сторона правопорушення в цій частині. Взагалі суть правопорушення і обєктивна сторона скоєного не тільки не розяснені порушнику, але і не розписані в постанові і не зрозумілі з пояснень і заперечень проти позову.

Крім того, обставини вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, зазначені в постанові, що оскаржується, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 не порушував вимог вказаного інспектором поліції пункту ПДР України: виконуючи вимоги ПДР він зупинився перед знаком 2.2, подавав сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, перед стоп-лінією в необхідних випадках зупинявся, рухався на дозволяючий зелений колір світлофора, не здійснював неправильний обгін чи паркування (зупинку) та перетинав вулицю, перехрестя і рухався в своєму напрямку по смугам руху.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, потребує умисної форми вини особи, коли, відповідно до положень статті 10 КУпАП, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Однак в діях позивача не було ніякого умислу, оскільки він виконав вимоги ПДР, і був переконаний, що рухається правильно по смугам руху в передбаченому законом порядку, не створив нікому перешкод чи аварійної ситуації для інших учасників дорожнього руху.

Згідно положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Діяльність органів патрульної поліції, повязана з притягненням громадян до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, регламентована, зокрема, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853. Відповідно до вимог пункту 2 розділу IV Інструкції зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП, частина 3 якої передбачає в якості обовязкового елементу місце вчинення адміністративного правопорушення. Місце вчинення адміністративного правопорушення витлумачено Конституційним судом України в рішенні №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року як адміністративно - територіальна одиниця, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, повноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У звязку з цим змістом постанови не встановлено конкретне місце скоєння правопорушення позивачем та невідомо за яке саме правопорушення позивач притягнутий до відповідальності.

Відповідно до вимог пункту 5 розділу IV Інструкції постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у формі, затвердженій додатком 5 вказаної Інструкції, і заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї ж Інструкції.

Вочевидь, форма постанови, що оскаржується, не відповідає формі, затвердженій вказаною Інструкцією (додаток 5), а бланк постанови не відповідає Технічному опису бланка постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, затвердженому цією ж Інструкцією (додаток 12).

Під час керування автомобілем позивачем не було допущено порушень ПДР України, вказаного працівника УПП бачив та виконував його вимоги про зупинку і рух та виконав всі передбачені правилами дорожнього руху України дії про швидкість, зупинку та стоянку, перетинання перехрестя, а потім, після усунення неполадок автомобіля, продовжив рух. В даній постанові відсутні дані, які характеризують особу позивача та його майновий стан. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту рішення, що постановлюється в конкретній адміністративній справі.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248). Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав субєктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність субєкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку). Статтею 268 Кодексу встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і обєктивно зясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо. Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Пунктом 24 постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. В свою чергу в судовому засіданні встановлене наступне: позивачем не було вчинено вище вказаного порушення ПДР України, він під час руху виконував всі передбачені правилами дорожнього руху України дії, після того як його було зупинено співробітником міліції, він поставив запитання стосовно доказів на які співробітник поліції посилається, останній відповів що це його субєктивна думка і він вважає, що з боку позивача було вчинено правопорушення, але жодних документальних підтверджень цьому не надано. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановлюється в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення. Постанови про адміністративні правопорушення не повинні бути не повні та не обєктивні, що в свою чергу викликають сумніви в їх достовірності та передбаченим законодавствам вимогам.

При таких обставинах суд вважає, що дії, вчинені інспектором УПП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, слід визнати не правомірними, а постанову ЕАА № 286885 від 06 лютого 2018 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП слід вважати як винесену бездоказово, вона основана на припущеннях і в порушення прав позивача, а тому її слід скасувати та закрити провадження в адміністративній справі.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що дії відповідачів стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідачів проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 255, 2565, 258, 288, 289 КУпАП, ст. 5, 15, 72-77, 79, 241-246, 250, 251 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Постанову серії ЕАА № 286885 від 06 лютого 2018 року, винесену інспектором 8 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції ОСОБА_2 про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати.

Провадження по адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

Рішення може бути оскаржене в Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 295-297 КАС України.

Суддя -