Справа № 463/1361/17
Суддя: Лакомська Ж. І.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 463/1361/17
Провадження № 2-а/463/16/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Лакомської Ж. І.

з участю секретаря - Скочко А.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій незаконними та зобов»язання до вчинення дій, суд,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 управління пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій незаконними та зобов»язання до вчинення дій.

У зв»язку з реорганізацією Личаківського об»єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова шляхом приєднання до ОСОБА_2 управління пенсійного фонду України у Львівській області згідно постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 року №821 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України», в судовому засіданні проведено заміну відповідача з Личаківського об»єднаного управління Пенсійного фонду України на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Позов мотивує тим,що з 13 жовтня 2008 року він перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію. 06березня 2017 року він звернувся до відповідача з двома заявами: про перерахунок пенсії у зв»язку з тим,що при призначенні йому пенсії не були враховані складові його заробітної плати відповідно до довідки Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 21.02.2017 року №2401-вих-343; та про перерахунок пенсії у зв»язку з із збільшенням заробітної плати державним службовцям.

Однак, рішенням управління пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова №783 від 01.03.2017 року, йому відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до вимог ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. з врахуванням довідки Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 21.02.2017 року №2401-вих-343 у зв»язку з відсутністю підстав для такого перерахунку.

Крім того, рішенням пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова №857 від 06.03.2017 року йому також відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до вимог ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. з врахуванням довідки Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 21.02.2017 року №2401-вих-343 у зв»язку з відсутністю підстав для такого перерахунку.

З вказаними рішеннями не погоджується, вважає такі незаконними так як згідно довідки Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 21.02.2017 року №2401-вих-343 про складові заробітної плати, яка подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» та вказує, що він працював в Управлінні архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради на підставі заступника начальника управління, заробітна плата станом на 01.12.2015 року становила: 2682,40 грн., з яких: 1816 грн.- посадовий оклад, 100 грн. надбавка за ранг, 766,40 надбавка за вислугу років.

Вказує, що на всі виплати, які включені в дану довідку нараховано страхові внески на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування і відповідно, під час вирішення питання про розмір пенсії, вони повинні враховуватись. Тому просить позов задоволити.

23 лютого 2018 року позивачем подано уточнення позовних вимог, згідно,який позивач просить: рішення управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м.Львова №783 від 01.03.2017 року та рішення управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м.Львова №857 від 06.03.2017 року визнати протиправними та скасувати; Зобов»язати Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області провести йому перерахунок пенсії з 13.10.2008 р. та виплачувати пенсію врахуванням всіх складових заробітної плати та зобов»язати Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області здійснити йому перерахунок призначеної пенсії відповідно до Закону України «Про Державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ в редакції, чинній на день призначення пенсії, згідно з довідкою Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 21.02.2017 р. №2401-вих343 про складові заробітної плати, з виплатою позивачу різниці між фактично отриманою пенсією та належною до виплати суми.

Справа надійшла до суду 16.03.207 року, перебувала у провадженні судді Личаківського районного суду м.Львова Грицка Р.Р., провадження у справі відкрито 17.03.2017 року. У зв»язку з закінченням повноважень судді Грицка Р.Р., на підставі розпорядження керівника апарату Личаківського районного суду м.Львова №1 від 22.05.2017 року, відповідно до автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Лакомській Ж.І. Ухвалою від 29.05.2017 року справу прийнято до провадження та призначеного до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточненні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним мотивам позову, просив позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 управління пенсійного фонду України у Львівській області, в судове засідання засідання не з»явилась, з невідомих суду причин, про день та час судового розгляду була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи в її відсутності, проти чого позивач не заперечив.

Згідно поданих представником відповідача письмових заперечень, останній проти задоволення позову заперечує з мотивів того,що при призначенні пенсії позивачу державного службовця було враховано його стаж роботи, як посадової особи в органах місцевого самоврядування 30 років 08 місяців 07 днів, загальний стаж склав 41 рік, 10 місяців, 24 дні, для призначення пенсії, згідно відповідних довідок про складові заробітної плати було враховано його посадовий оклад, надбавку за ранг, надбавку за вислугу років, надбавки та премії за період з 01.10.2006 по 30.09.2008 роки. Однак, в подальшому законодавство, яке регулює ці правовідносини змінилось. Зокрема,Законом України від 28.12.2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими,що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» з 01.01 2015 року внесено зміни до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» відповідно до якої умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України», Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Тобто з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах вищезазначеними законами не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються. Тому вважає дії відповідача правомірними і в задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи та давши правову оцінку представленим доказам у їх сукупності, суд вважає, що слід постановити судове рішення про таке.

Згідно пунктів 4, 23 частини 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» № 137-V 14 вересня 2006 року, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. Європейський суд з прав людини у справі «Міллер проти Австрії» (ухвала щодо прийняття заяви № 6849/72 від 16 грудня 1974 року) сформулював позицію щодо права власності громадянина на пенсію. Зокрема, у рішенні суду було зазначено, що у зв'язку із сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду виникає право власності на пенсію щодо внесеної частини до цього фонду, а як наслідок і на підвищення розміру пенсійної виплати внаслідок її перерахунку.

Аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами - учасницями положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

В судовому засіданні встановлено,що13 жовтня 2008 року позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію. 06березня 2017 року він звернувся до відповідача з двома заявами: про перерахунок пенсії у зв»язку з тим,що при призначенні йому пенсії не були враховані складові його заробітної плати відповідно до довідки Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 21.02.2017 року №2401-вих-343 та про перерахунок пенсії у зв»язку з із збільшенням заробітної плати державним службовцям.

Однак, рішенням управління пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова №783 від 01.03.2017 року, йому відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до вимог ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. з врахуванням довідки Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 21.02.2017 року №2401-вих-343 у зв»язку з відсутністю підстав для такого перерахунку (а.с.8).

Крім того, рішенням пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова №857 від 06.03.2017 року йому також відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до вимог ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. з врахуванням довідки Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 21.02.2017 року №2401-вих-343 у зв»язку з відсутністю підстав для такого перерахунку (а.с.9).

За змістом статті 37 Закону України «Про державну службу» 1993р., в редакції, яка діяла на момент призначення позивачу пенсії, пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Відтак,аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входили до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно з статтею 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

На основі аналізу цих норм матеріального права, під час розгляду адміністративної справи № 21-314а14 ВСУ в своїй постанові від 16.09.2014р. зазначив, що суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, зокрема матеріальна допомога на оздоровлення та допомога на вирішення соціально-побутових питань, сума індексації заробітної плати, включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії.

В іншій Постанові від 14.05.2013р. ВСУ під час розгляду адміністративної справи зазначив № 21-125а13 зазначив, що норми ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та норми ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є спеціальними, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, і тому, саме вони підлягають застосуванню.

З огляду на те, що у справі з аналогічним предметом спору ВСУ дійшов висновку про необхідність врахування цих видів виплат для визначення розміру пенсії, враховуючи обов'язковість висновків ВСУ під час вирішення подібних правовідносин, суд вважає підставними вимоги про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій щодо перерахунку та виплати недоотриманих сум пенсії.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить положення про те, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 26.06.2014р., прийнятого у справі «Суханов та Ільченко проти України» відносно соціальних виплат в п. 31 цього рішення зазначив, що стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату в якості права на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (див. ухвалу щодо прийнятності у справі «Стек та інші проти Сполученого Королівства» (Stec and Others v. the United Kingdom) [ВП], заяви № 65731/01 та № 65900/01, п. 54, ECHR 2005-X); про важливість такого інтересу також має свідчити застосування статті 1 Першого протоколу (див. рішення від 15 вересня 2009 року у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 39).

В цій справі Суд надав остаточну оцінку, що маючи право на вищевказану надбавку, заявники мали майнове право відповідно до статті 1 Першого протоколу (п. 51 рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України»).

Оскільки в справі яка розглядається внаслідок протиправних дій відповідача обмежується майнове право позивача, спосіб захисту шляхом покладення обов'язку здійснити нарахування та виплату не нарахованих сум пенсії є вірним.

Тому, позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

При цьому, оскільки відповідач при визначені розміру пенсії протиправно не включив всіх складових заробітної плати, тобто протиправно не провів нарахування пенсії позивачу, його слід зобовязати здійснити такий перерахунок з моменту призначення пенсії.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій розуміння сутності соціальних гарантій, їхній зміст та обсяг не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

За змістом висновків Конституційного Суду України, право позивача на перерахунок пенсії, яке існувало на момент призначення пенсії не може бути обмежене прийняттям нових законів.

Правовідносини пенсійного забезпечення включають в себе не лише призначення, але й перерахунок пенсії і таким чином, посилання представника відповідача на норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII не є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки, як вбачається зі змісту цієї норми, вона застосовується відносно осіб, які звернулись до органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії після 01.06.2015р., а не з заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії.

Згідно вимог ст. 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається однак пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обовязків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обовязку.

Аналогічне право вибору пенсійних виплат закріплено в ст. 10 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка була і є чинною.

Обравши вид спеціальної пенсії у відповідності до вимог Закону України «Про державну службу» 1993р., позивачу тим самим гарантувалось право на перерахунок такої пенсії у звязку із збільшенням розмірів заробітної плати. Те, що на даний час законодавство не передбачає перерахунку раніше призначеної пенсії державного службовця у звязку із збільшенням розмірів заробітної плати не є підставою для відмови в задоволенні цієї вимоги, оскільки таким чином відбувається звуження досягнутих гарантій, що за висновками Конституційного Суд України є недопустиме.

Тому, позов в частині покладення обовязку здійснити перерахунок пенсії позивача у звязку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям також належить задоволити.

Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Оскільки позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок 06.03.2017р., останнього слід зобовязати здійснити такий перерахунок з 01.03.2017р. а не з 13.10.2008р.

Тому, позов належить задоволити частково.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 640 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1), слід стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

На підставі наведеного та керуючись ст. 77, 241, 244, 246 КАС України,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1/34а денифікаційний код НОМЕР_1) до ОСОБА_2 управління пенсійного фонду України у Львівській області (знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Митрополита Андрея,10, ) про визнання дій незаконними та зобов»язання до вчинення дій задоволити частково.

Рішення управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м.Львова №783 від 01.03.2017 року та рішення управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м.Львова №857 від 06.03.2017 року визнати протиправними та скасувати.

Зобов»язати Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 13.10.2008 р. та виплачувати пенсію врахуванням всіх складових заробітної плати.

Зобовязати Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 з 01.03.2017 року перерахунок призначеної пенсії відповідно до Закону України «Про Державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ в редакції, чинній на день призначення пенсії, згідно з довідкою Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 21.02.2017 р. №2401-вих.343 про складові заробітної плати, з виплатою позивачу різниці між фактично отриманою пенсією та належною до виплати суми.

Судові витрати в розмірі 640 грн. здійснені позивачем ОСОБА_1 стягнути з ОСОБА_2 управління пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в порядку і в строки передбачені ст.ст. 295, 297 КАС України. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення виготовлено 22.03.2018 року.

Суддя: Лакомська Ж. І.