Справа № 804/350/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 року Справа № 804/350/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі судового засідання ОСОБА_1 ОСОБА_2
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління ДФС в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю " Ровікон" про стягнення 114294,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2017р. (згідно штемпеля поштового звязку) Головне управління ДФС в Одеській області звернулося з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Ровікон та, з урахуванням уточнюючої позовної заяви від 16.02.2018р., просить стягнути з рахунків у банках, обслуговуючих відповідача податковий борг по податку на додану вартість в сумі 114294,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач до 01.01.2018р. перебував на обліку як платник податків у ДПІ Приморського району м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області. Так, відповідно до розрахунку податкового боргу станом на 01.12.2017р., довідки-розрахунку про суму податкового боргу платника податків станом на 01.12.2017р. та інтегрованої картки платника податку, відповідач має податкову заборгованість на загальну суму 114294,00 грн. по податку на додану вартість, яка виникла на підставі несплати узгодженого грошового зобовязання по податковій декларації № від 18.08.2017р. у сумі 137985,00 грн. та з урахуванням переплати у сумі 23691,00 грн. заборгованість склала 114294,00 грн. Позивач зазначає, що у зв'язку з несплатою до бюджету податкового боргу контролюючим органом відповідно до ст. 59 Податкового кодексу України було сформовано податкову вимогу форми «Ю» від 04.09.2017р. №17523-17, яка була направлена відповідачеві, проте податковий борг залишився не сплаченим, а тому позивач просить стягнути вказану суму податкового боргу у судовому порядку у відповідності до вимог ст.ст. 14, 20, 95 Податкового кодексу України.

Представник позивача 03.03.2018р. надіслав засобами електронного звязку клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження (а.с. 86).

Представник відповідача в судове засідання не з'явився без поважної причини, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. 11 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи (а.с. 91-92).

Згідно ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Частиною 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, з урахуванням наданого представником позивача клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження, належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи відповідно до ч. 11 ст. 126 Кодексу адміністративного судочинства України, строки розгляду справи, встановлені ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності представників позивача та відповідача у письмовому провадженні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 194, п. 1 ч. 3, ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що субєктом владних повноважень - є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також субєкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Частиною 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому субєкту законом.

Відповідно до пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Тобто, позивач - контролюючий орган є суб'єктом владних повноважень, який у спірних правовідносинах реалізує надані йому владні управлінські функції та має право звертатися до суду з відповідними позовними вимогами щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.

Статтею 16 Податкового кодексу України визначено, що платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобовязання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до вимог п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із наданих документів судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ровікон" 05.04.2016р. зареєстровано як юридичну особу за адресою: 49050, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 115 та по 31.12.2017р. перебувало на обліку у ДПІ Приморського району м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, що підтверджується копією витягу з ЄДРПОУ та інформаційними даними (а.с. 8-11, 21-25).

Згідно наданих розрахунку податкового боргу станом на 01.12.2017р., довідки-розрахунку про суму податкового боргу платника податків станом на 01.12.2017р. та інтегрованої картки платника податку, відповідач має податковий борг на загальну суму 114294,00 грн. (а.с. 7, 13, 14-16).

Вказаний податковий борг виник внаслідок несплати у встановлені строки суми грошового зобовязання, визначеного платником самостійно відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість № від 18.08.2017р. за липень 2017р. з граничним терміном сплати 28.08.2017р., з урахуванням переплати в сумі 23691,00 грн., датою виникнення податкового боргу є 29.08.2017р. (а.с. 17-18)

У зв'язку з несплатою відповідачем у встановлені строки узгодженого податкового зобов'язання за вищевказаною податковою декларацією, контролюючим органом були вжиті заходи щодо примусового стягнення податкового боргу та на виконання вимог ст. 59 Податкового кодексу України була сформована податкова вимога форми «Ю» №17523-17 від 04.09.2017р. на суму 137985,00 грн., яка була надіслана 15.09.2017р. та вручена відповідачеві згідно вимог п. 42.2 ст. 42 та п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України, що підтверджується копією фіскального чеку та копією конверту (а.с. 19, 20).

Відповідно до вимог п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

У відповідності до ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком і збором.

Крім того, п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України передбачено, що якщо платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

За ст. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України визначено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, доказів сплати податкового боргу в сумі 114294,00 грн. у встановлені законодавством строки суду не надав з урахуванням того, що визначена платником податку сума грошового зобовязання з податку на додану вартість у поданій декларації є узгодженою згідно до вимог п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивачем щодо стягнення з відповідача податкового боргу в сумі 114294,00 грн., а тому дані позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, повязані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 90, 132, 139, 193, 194, 205, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного управління ДФС в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ровікон" про стягнення 114294,00 грн. - задовольнити.

Стягнути з обслуговуючих рахунків у банках Товариства з обмеженою відповідальністю "Ровікон" (49050, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 115, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь державного бюджету - податковий борг у сумі 114294,00 грн. (сто чотирнадцять тисяч двісті девяносто чотири гривні 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження) відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1