Справа № 826/15913/17
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2018 року м. Київ № 826/15913/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі

Головуючого судді Шейко Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомГоловного управління Державної фіскальної служби у Київській області
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Техстайл ІНК» Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнобез»
провизнання правочину недійсним
В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва в порядку адміністративного судочинства з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техстайл ІНК» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнобез», в якому просило:

- визнати недійсним правочин, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Техстайл ІНК» () та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртехнобез» ( ), за результатами якого складено податкові накладні від 29 грудня 2016 року №254 та №255.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірні податкові накладні від 29 грудня 2016 року №254 та №255 підписані ОСОБА_1, якого вироком Солом'янського районного суду міста Києва від 27 червня 2017 року визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 205-1 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, заявив клопотання про продовження розгляду у порядку письмового провадження.

Представники відповідачів заперечень проти позову (відзиву на позов) не надали, у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника чи відкладення розгляду справи не надходило.

Враховуючи заявлене клопотання та неявку представників відповідачів, суд ухвалив продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Техстайл ІНК» зареєстровано за адресою: 03035, м. Київ вулиця Урицького 17, офіс 2, директором є ОСОБА_1; Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртехнобез» зареєстровано за адресою: 08133, м. Вишневе, вулиця Чорновола, 1-А.

Відповідно до податкових накладних від 29 грудня 2016 року № 254 та № 255, виписаних на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнобез», у вказаний період було поставлено ТМЦ на загальну суму 246000,00 грн.

Згідно вироку Солом'янського районного суду міста Києва від 27 червня 2017 року у кримінальній справі №760/3798/17, вбачається наступне:

«Відповідно до обвинувального акту від 22 лютого 2017 року, в липні 2016 року ОСОБА_1 перебуваючи в м. Києві (точне місце досудовим слідством не встановлено), вступив у попередню змову з невстановленою досудовим слідством особою, яка запропонувала останньому здійснити реєстрацію на його ім'я в органах державної влади, за грошову винагороду, суб'єкта підприємницької діяльності Товариство з обмеженою відповідальністю «Техстайл ІНК», без наміру здійснювати в подальшому статутну господарську діяльність та з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб, на що він дав свою згоду, тобто вчинив кримінальне правопорушення у сфері господарської діяльності. При цьому, не встановлена слідством особа та ОСОБА_1 розподілили між собою злочинні ролі.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на придбання суб'єкта підприємницької діяльності, ОСОБА_1 в липні 2016 року надав невстановленій досудовим слідством особі копію власного паспорту громадянина України та картку фізичної особи-платника податку і на підставі цих документів вказана особа виготовила протокол №4 загальних зборів учасників ТОВ «Техстайл ІНК» від 11 липня 2016 року, договір купівлі-продажу 100% часток статутного капіталу товариства, довіреність від 11 липня 2016 року та наказ №5 від 11 липня 2016 року про призначення директора ТОВ «Техстайл ІНК».

В подальшому, 12 липня 2016 року ОСОБА_1 в невстановленому слідством місці, підписав реєстраційну картку про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців (форма 4 встановленого зразка відповідно до наказу Міністерства Юстиції України №3178/5 від 14 жовтня 2011 року), чим здійснив перереєстрацію ТОВ «Техстайл ІНК» у відділі державної реєстрації юридичних та фізичних осіб Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, після чого за невстановлених досудовим слідством обставин передав всі підписані документи невстановленій особі.

Таким чином, ОСОБА_1, будучи засновником фіктивного підприємства - ТОВ «Техстайл ІНК», в період часу з 12 липня 2016 року по 21 січня 2017 року забезпечив прикриття незаконної діяльності невстановлених осіб щодо здійснення вигаданих прибуткових та видаткових операцій по рахункам підприємства, складання від його імені, як службової особи ТОВ «Техстайл ІНК», фіктивних первинних документів податкової звітності, штучного формування податкового кредиту з податку на додану вартість іншим підприємствам та завищенню валових витрат таким суб'єктам господарської діяльності, в результаті чого до Державного бюджету України не надходило коштів, у вигляді сплати податків».

Як висновок, вироком суду, ОСОБА_1 визнано винуватим за частиною 1 статті 205 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання - у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 гривень на користь держави.

З огляду на наявний вирок Солом'янського районного суду міста Києва від 27 червня 2017 року у справі № 760/3798/17, контролюючий орган вважає наявність правових підстав для визнання вищевказаного договору недійсним.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно з підпунктом 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи, зокрема, мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Приписами частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У силу ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, визначені положеннями статті 228 Цивільного кодексу України, відповідно яких, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Зміст наведеної норми свідчить на користь висновку, що законодавець відокремив порушення публічного порядку від інших підстав нікчемності правочинів та передбачив наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат, а також суперечність його публічно-правовим актам держави.

Вказані обставини, відповідно до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного суду України, входять до предмета доказування при розгляді судом даної категорії адміністративних спорів.

Так, згідно з цією нормою, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (частина 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

У той же час, позивачем в обґрунтування наявності підстав для визнання недійсним правочину, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Техстайл ІНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртехнобез», за результатами якого складено податкові накладні від 29 грудня 2016 року №254 та №255, не надано суду доказів на підтвердження вказаного, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Положеннями частини 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, вина особи, яка виражається в намірі порушити публічний порядок (щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним) сторонами правочину або однією зі сторін, жодним чином не може бути встановлена на підставі актів перевірок позивача або його контрагентів, інформацій про відсутності постачальників в ланцюгу постачання за адресою реєстрації та/або наявності у податкового органу податкової інформації про відсутність у постачальника виробничих можливостей для провадження власної господарської діяльності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, жодним чином не можуть бути безумовним та достатнім доказом нікчемності (недійсності) правочину, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Техстайл ІНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртехнобез», за результатами якого складено податкові накладні від 29 грудня 2016 року №254 та №255, як такого, який завідомо суперечить інтересам держави, адже, як вже зазначалось, доказом вини особи в порушенні публічного порядку є виключно вирок суду та/або рішення суду про визнання угоди недійсною, яких позивачем не надано, а судом з наявних у матеріалах справи доказів не встановлено.

Також, суд звертає увагу, що вказуючи на недійсність досліджуваного правочину, позивач посилається на факт підписання податкових накладних, а не безпосередньо договору, особою, яка не має відношення до діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Техстайл ІНК». При цьому, копії договору, на підставі якого виписані податкові накладні від 29 грудня 2016 року №254 та №255, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Техстайл ІНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртехнобез», позивачем суду не надано, що виключає можливість встановлення осіб, які підписали його. Надані копії податкових накладних від 29 грудня 2016 року №254 та №255 також не містять підписів. Позивач посилався на усне укладення договору, однак це лише його припущення, а не достовірно встановлена обставина.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене, враховуючи заявлені предмет та підстави позову, суд вказує про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав у задоволенні останніх.

Керуючись вимогами статтями 72-77, 90, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у Київській області (, місцезнаходження юридичної особи: 03680, місто Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А) відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Шейко Т.І.