Справа № 826/8045/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 квітня 2018 року 14:29 № 826/8045/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г. при секретарі судового засідання Багрій М.В., за участі: представника позивача - Вертузаєва І.М., представника відповідача - Перепелюк О.В., свідка - ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Віакон Україна»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 05 квітня 2018 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось з позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Віакон Україна» (далі - позивач, ТОВ «Віакон Україна») до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить:

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 12 квітня 2017 року;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 12 квітня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновок, зазначений в акті перевірки № 113/26-15-14-04-05/34422841 від 22 березня 2017 року, є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам здійснення господарських операцій та винесений з порушенням законодавства України, а тому винесені на підставі вказаного акту податкові повідомлення-рішення № та № від 12 квітня 2017 року.

Представник Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проти позовних вимог заперечив, через канцелярію суду надав суду заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю з підстав зазначених у запереченнях.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провавдження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 05 квітня 2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов з таких підстав.

Судом встановлено, що з 06 по 15 березня 2017 року ГУ ДФС У м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Віакон Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з постачальником ТОВ «Виробниче підприємство Патріот» за період з 01.03.2015 по 31.07.2015 та з 01.10.2015 по 31.10.2015.

За результатами проведеної перевірки 22 березня 2017 року складено акт № 113/26-15-14-04-05/34422841 (далі - Акт перевірки), у висновках якого вказано наступні порушення: п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за жовтень 2015 року у сумі 1 315,00 грн. та заниження податку на додану вартість на загальну суму 410 034,00 грн.: за травень 2015 на суму - 201 627,00 грн., за червень 2015 на суму - 104 133,00 грн., за липень 2015 на суму - 104 274,00 грн.

В Акті перевірки зазначено, що взаємовідносини між ТОВ «Віакон Україна» та ТОВ «Виробниче підприємство Патріот» здійснювались на підставі договору поставки від 01.02.2015 № 01022015.

На виконання вищезазначеного договору оформлено податкові накладні, які підписані директором ТОВ «Виробниче підприємство Патріот» ОСОБА_4 на загальну суму 2 948 720,28 грн., в т.ч. ПДВ 491 453,38 грн.

В умовах договору поставки від 01.02.2015 № 01022015 в пункті «Умови поставки, транспортування та передачі товару» не зазначено хто саме і яким транспортом має поставити товар, зазначений у видаткових накладних. До перевірки надано товарно-транспортні накладні на частину вантажу, а товарно-транспортна накладна № 65 від 12.10.2015 складено з порушенням вимог, оскільки не вказано який саме автомобіль перевозив дані габіони та прізвище, ім'я, по-батькові, номер посвідчення водія, який здійснював рейс.

В актах про надання послуг з перевезення вказано два маршрути відповідно до яких здійснювалась поставка товарів Дніпропетровськ - Ольшаниця, Рокитнянського району та Дніпропетровськ - Горюновське.

Договори щодо оренди нежитлових приміщень за адресою с. Горянівське, Дніпропетровська область та Ольшаниця, Рокитнянського району не надано.

Додатково проаналізовано матеріально-технічні і технологічні можливості здійснення діяльності та встановлено, що у ТОВ «Виробниче підприємство Патріот» відсутні основні засоби, трудові ресурси, необхідні для здійснення господарських операцій у відображених обсягах, а саме виробництва модульних фортифікаційних складних габіонів, зокрема складських приміщень, транспортних засобів спеціального призначення для забезпечення фізичного руху товару. Крім того, відсутня інформація щодо залучення послуг зберігання, перевезення (навантаження, розвантаження) вищезазначеного товару.

Крім того, ГУ ДФС у м. Києві отримано лист від Департаменту аудиту ДФС України від 13.01.2017 № 702/7/99-99-14-02-01-17 щодо недопущення втрат бюджету, в якому зазначено, що вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2016 у справі № 202/5765/16-к засновника та колишнього директора ТОВ «Виробниче підприємство Патріот» визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України.

Позивач отримавши Акт перевірки, 29.03.2017 подав заперечення на Акт перевірки, проте, висновки Акту залишено без змін.

12 квітня 2017 року відповідачем на підставі Акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення № , яким визначено суму податкового зобов'язання (суму завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду) за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 1 315,00 грн.; податкове повідомлення-рішення № , яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 615 051,00 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями - 410 034,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 205 017,00 грн.

Не погодившись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач 24.04.2017 звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою на податкові повідомлення-рішення № та № від 12 квітня 2017 року, прийнятих на підставі Акту перевірки.

13 червня 2017 року позивачем отримано рішення від 09 червня 2017 року № 12362/6/99-99-11-01-01-25 про результати розгляду скарги, яким податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № та № від 12 квітня 2017 року залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Позивач вважаючи, що відповідачем порушені його права звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 67 Конституції України платники податків повинні сплачувати належні суми податків і зборів у встановлені законами терміни.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в інформаційному листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. При цьому в обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між ТОВ «Віакон Україна» та ТОВ «Виробниче підприємство Патріот», мету придбання товарів, обставини використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (чи були платниками податку на додану вартість).

Суд враховує, що аналіз реальності господарської операції повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків, усіх первинних документів, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт тощо та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення № 88), де первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення № 88, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов'язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Вимоги щодо реальних змін майнового стану платника податків (як обов'язкова ознака фактичного здійснення господарської операції) кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

За визначенням, наведеним у пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодесу України, «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу. Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені у статті 198 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом «а» пункту 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаних норм Податкового кодексу України, податкова накладна є документом, який підтверджує фактичну сплату покупцем податку на додану вартість у ціні товару, та надає право на формування податкового кредиту платника податків - покупця.

Як вже зазначалося, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов'язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов'язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків.

Господарські операції між позивачем та ТОВ «Виробниче підприємство Патріот» мали реальний зміст та підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами. На підтвердження використання придбаного товару у власній господарській діяльності та його подальшої реалізації позивачем також надано відповідні первинні документи.

Крім того, реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Виробниче підприємство Патріот» підтверджується показаннями свідків, зокрема ОСОБА_5, який працював інженером з нагляду за будівництвом ТОВ «Віакон Україна» зазначив, що основну частину часу знаходився в цеху ТОВ «Виробниче підприємство Патріот», де виготовлялися габіонні конструкції та безпосередньо приймав готову продукцію.

Свідок ОСОБА_6, який працював бригадиром (техніком технологом) на ТОВ «Виробниче підприємство Патріот», вказав, що дійсно ОСОБА_5 та ОСОБА_3 здійснювався прийом готової продукції, крім того свідок зазначив, що підприємство, на якому він працював, виготовляло тільки габіонні конструкції на замовлення позивача.

Свідок ОСОБА_7, який працював неофіційно головним інженером ТОВ «Виробниче підприємство Патріот», надав суду пояснення стосовно співпраці позивача та ТОВ «Виробниче підприємство Патріот»: позивач здійснював поставку продукції для виготовлення габіонних конструкцій, ТОВ «Виробниче підприємства Патріот» здійснювало технічну обробку процесу (виготовлення) габіонних конструкцій, після чого готова продукція пакувалась, завантажувалась в машину та відправлялась далі на споживача - Міністерство оборони України. Крім того, свідок зазначив, що бачив директора ТОВ «Виробниче підприємство Патріот».

Свідком ОСОБА_3, який працював директором філіалу ТОВ «Віакон України», зазначено, що він з інженером ОСОБА_5 знаходився в цеху ТОВ «Виробниче підприємство Патріот» та контролював процес виготовлення габіонних конструкцій, що готова продукція транспортом позивача поставлялась Міністерству оборони України. А також, вказав, що бачив неодноразово керівника ТОВ «Виробниче підприємство Патріот».

Свідками вказана приблизна кількість габіонних конструкцій, яка виготовлялась за робочу зміну та кількість людей, яка працювала в цеху ТОВ «Виробниче підприємство Патріот».

Також, позивачем надано копію інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей, що знаходиться на складі на 01 січня 2016 року, відповідно до якого кількість габіонних конструкцій на складі обліковано 10 штук.

Крім того, як зазначає позивач, під час перевірки позивачем надано Договір про закупівлю товарів за державні кошти № 343/3/68 від 17 червня 2015 року, укладений між Міністерством оборони України та позивачем, а відповідачем не було надано об'єктивну оцінку наданим документам, оскільки вказаний договір є підтвердженням використання придбаного товару у власній господарській діяльності.

Відповідач в Акті перевірки посилається на ненадання до перевірки товарно-транспортних накладних на частину вантажу, та невідповідності встановленим вимогам наданих до перевірки товарно-транспортних накладних на частину вантажу.

Верховний суд України у постанові від 27.10.2015 у справі № 826/661/14 (№ 21-1539а15) стверджує, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Однак, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій.

Між тим, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, товаротранспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно пунктів 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби і печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Отже, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.

Так, з урахуванням наведеного, слід зазначити, що оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій, витрати на які позивачем віднесено до складу валових витрат, а відтак, і не може бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.

Про вищевказане наголошує Вищий адміністративний суд України від 21 березня 2017 р. у справі № К/800/14009/15 , від 14 березня 2017 р. у справі № К/800/26970/15 , від 14 березня 2017 р. у справі № К/800/463/17.

Щодо посилань відповідача на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2016 у справі № 202/5765/16-к, яким засновника та колишнього директора ТОВ «Виробниче підприємство Патріот» визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України, суд зазначає наступне.

Вказаним вироком визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України засновника та колишнього директора ТОВ «Виробниче підприємство Патріот», однак не встановлено і не було предметом дослідження при розгляді кримінальної справи, що директор ОСОБА_4 не підписував Договір поставки № 01022015 від 01 лютого 2015 року, а також фінансово-господарські та первинні документи, складені на виконання цього договору.

Проте, оцінюючи вказаний вирок як доказ, суд керується приписами ч. 6 ст. 82 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В межах спірних правовідносин Окружним адміністративним судом міста Києва не розглядається справа про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок суду, тобто ОСОБА_4

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Враховуючи вимоги процесуального закону, суд приходить до висновку, що вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2016 у кримінальні справі № 202/5765/16-к відносно ОСОБА_4 не стосується предмету доказування даної адміністративної справи, а тому не береться судом до уваги.

Крім того, у згаданому вироку встановлено лише обставини щодо придбання обвинуваченим ОСОБА_4 ТОВ «Виробниче підприємство Патріот».

Інших обставин, зокрема, щодо господарської діяльності ТОВ «Виробниче підприємство Патріот» по взаємовідносинам з позивачем Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська не встановлено та не досліджено доказів на підтвердження таких обставин.

Суд також вважає, що визнання винним засновника та директора ТОВ «Виробниче підприємство Патріот» ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України, не виключає можливості здійснення ТОВ «Виробниче підприємство Патріот» реальних господарських операцій.

При вирішенні даного спору суд враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Виробниче підприємство Патріот» було зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Враховуючи викладене, беручи до уваги придбання товарів та послуг з метою провадження господарської діяльності, висновки акта перевірки про порушення норм Податкового кодексу України є помилковими, а збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість - протиправним.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що придбання позивачем товару у ТОВ «Виробниче підприємство Патріот» безпосередньо пов'язано з його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами, суд вважає, що позивач правомірно сформував податковий кредит з податку на додану вартість по взаємовідносинам з даним товариством, а висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України щодо завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду та заниження податку на додану вартість є помилковими.

Отже, суд приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № та № від 12 квітня 2017 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77-78, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Віакон Україна» (03189, м. Київ, вул. Вільямса, буд. 4, ) задовольнити повністю.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 12 квітня 2017 року;

3. Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 12 квітня 2017 року.

4. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Віакон Україна» (03189, м. Київ, вул. Вільямса, буд. 4, ) судові витрати у розмірі 9 245,49 грн. (дев'ять тисяч двісті сорок п'ять гривень 49 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23 квітня 2018 року.

Суддя Н.Г. Вєкуа