Справа № 344/10633/17
Суддя: Татарінова О. А.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/288/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання рішень неправомірними та їх скасування, зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 міської ради про визнання рішень неправомірними та їх скасування, зобовязання вчинити дії. Мотивував тим, що рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради народних депутатів від 23.04.1981 року № 254 ОСОБА_3 надано дозвіл на встановлення збірно-розбірного металевого гаража для зберігання автомобіля на земельній ділянці площею 0,0018га за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Хіміків навпроти будинку № 4. Позивач ОСОБА_1 перебував у дружніх стосунках з ОСОБА_3, який у 1996 році за усною домовленістю продав позивачу металевий гараж на земельній ділянці площею 0,0018га за вищевказаною адресою, документально це не оформлялось. З того часу (понад 21 рік) позивач користується цим металевим гаражем на даній земельній ділянці, жодних претензій з боку органів виконавчої влади, комунальних служб міста щодо користування гаражем і земельною ділянкою ніколи не виникало. Протягом 2017 року позивач двічі звертався з клопотанням до ОСОБА_2 міської ради про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Хіміків навпроти будинку № 4, площею 0,0018га у власність для будівництва індивідуального гаража. Однак п.п. 16;16,5 рішення ОСОБА_2 міської ради від 20.01.2017 року № 361-9 та п.п. 15;15,1 рішення ОСОБА_2 міської ради від 24.05.2017 року за № 134-12 у наданні дозволу йому безпідставно відмовлено. У відповідь на звернення позивача йому було надано тільки витяги з рішень ОСОБА_2 міської ради, в яких у порушення вимог закону не зазначено мотивів відмови та підстави відмови у наданні дозволу, що свідчить про упереджене відношення органу місцевого самоврядування до позивача та систематичне порушення його конституційних прав. На підставі наведеного просив суд визнати п.п. 16,16.5 рішення ОСОБА_2 міської ради від 20.01.2017 року за № 361-9 та п.п. 15,15.1 від 24.05.2017 року за № 134-12 щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаража неправомірними та скасувати, зобовязати ОСОБА_2 міську раду надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: м. Івано-Франківськ вул. Хіміків навпроти будинку № 4, площею 0,0018га у власність для будівництва індивідуального гаража, стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали з мотивів, викладених в заяві, відповіді на відзив (а.с.52-53), просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Кайдан Д-С.Т. в судовому засіданні позов заперечив, посилаючись на письмове заперечення (а.с.30-32), пояснив, що сама по собі наявність строку набувальної давності не є єдиною та безпосередньою підставою виникнення у особи права власності або права користування земельною ділянкою. ОСОБА_5 є лише умовою застосування інших способів встановлення цих прав. Вирішуючи питання про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу, ОСОБА_2 міська рада взяла до уваги вимоги п. 7.44 ДБН 360-22 «Планування і забудова міських і сільських поселень», в якому йдеться, що гаражі та автостоянки індивідуальних автомобілів слід розміщувати, в основному, на периферії житлових районів і між магістральних територіях або у їхніх межах на ділянках, віддалених від місць призначених для ігор дітей і відпочинку населення. З фрагменту топографічного плану масштабу 1:2000 та фрагменту схеми генерального плану м. Івано-Франківська, земельна ділянка, яку фактично використовує позивач для розміщення металевого гаража та стосовно якої відповідачем було надано відмову в наданні дозволу на складання проекту землеустрою, знаходиться безпосередньо поруч дитячого майданчика по вул. Хіміків, 4, що безумовно свідчить про порушення вимог ст. 118 Земельного кодексу України. За таких обставин передача даної земельної ділянки у власність чи користування з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, не можлива. Позовна вимога стосовно скасування п.п.16;16.5 рішення ОСОБА_2 міської ради від 20.01.2017 року № 361-9 взагалі не носить жодного правового обґрунтування та не підлягає задоволенню, оскільки права та інтереси позивача внаслідок прийняття даного рішення не є порушені і не могли бути порушені, так як вказані пункти цього рішення стосуються громадянина ОСОБА_5, а не позивача. крім цього вказаний позов подано з пропущенням строку позовної давності, встановленого ст. 99 КАС України. Вирішення міською радою питання про надання дозволу на складання проекту землеустрою земельної ділянки комунальної власності, віднесене до її виключної компетенції і не може бути вирішено поза межами сесії міської ради внаслідок перебирання її повноважень. Тому вказане рішення міської ради є законним, оскільки прийняте в межах повноважень органу місцевого самоврядування в сфері земельних відносин, у спосіб, передбачений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельного кодексу України.

Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради народних депутатів від 23.04.1981 року № 254 ОСОБА_3 надано дозвіл на тимчасове встановлення збірно-розбірного металевого гаража для зберігання автомобіля в районі у дворі будинку № 4 на вул. Хіміків (а.с.6 на звороті).

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради від 14.12.2011 року № 775 продовжено термін дії до 06.12.2013 року рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради від 23.04.1981 року № 254 про надання дозволу на тимчасове встановлення збірно-розбірного металевого гаража ОСОБА_3 для зберігання власного автомобіля у дворі будинку № 4 на вул. Хіміків. Зобов'язано ОСОБА_3 у трьохмісячний термін оформити через міське управління земельних ресурсів право на користування земельною ділянкою (а.с.6).

Частиною 3 статті 24 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Згідно ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Як вказує позивач ОСОБА_1, з 1996 року він користується металевим гаражем на земельній ділянці площею 0,0018га за адресою: вул. Хіміків навпроти будинку № 4, який він за усною домовленістю купив у ОСОБА_3, однак документально це не оформлялось, що підтверджується також копією заяви ОСОБА_3 на ім'я міського голови м. Івано-Франківська (а.с.12).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він отримав квартиру на вул. Галицькій у 1980 році, та користується гаражем. Його сусід ОСОБА_1 з 1998 році користується металевим гаражем для зберігання автомобіля, що знаходиться по вул. Хіміків навпроти будинку № 4.

Відповідно до ст. 119 Земельного кодексу України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, ОСОБА_6 міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Як вбачається із положень вищенаведеної норми, право на земельну ділянку за давністю користування не виникає автоматично. Окрім того, нормою ЗК також встановлено низку необхідних критеріїв, які є невідємними ознаками давності користування.

Набувальна давність це набуття громадянами права на земельну ділянку за давністю користування. Умовою набуття такого права виступає: добросовісне; відкрите; безперервне користування відповідною земельною ділянкою протягом 15 років. Відсутність будь-якого одного з названих елементів свідчить про відсутність достатніх підстав для реалізації норм інституту набувальної давності. Наявність же у сукупності всіх зазначених умов породжує у громадянина право на звернення до уповноваженого органу з клопотанням про передачу відповідної земельної ділянки у власність або надання у користування.

Право на звернення до уповноваженого органу, у віданні якого перебуває земельна ділянка, виникає у громадянина з моменту закінчення 15-річного строку добросовісного, відкритого і безперервного користування земельною ділянкою. Початок цього строку має бути пов'язаний з моментом, коли громадянин приступив до використання земельної ділянки.

При цьому суд зазначає, що можливість звернення до уповноваженого органу не кореспондується з обов'язком вказаного органу передати земельну ділянку у власність. Вирішення вказаного питання здійснюється на загальних підставах в порядку передбаченому ст. 118 ЗК в межах норм визначених 121 вказаного кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до ОСОБА_2 міської ради із заявами про надання йому дозволу на приватизацію земельної ділянки, на якій знаходиться металевий гараж навпроти дому № 4 по вул. Хіміків, оскільки він більше 16 років користується даним гаражем та даною земельною ділянкою, на якій знаходиться гараж (а.с.15,16).

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно копії витягу з рішення ОСОБА_2 міської ради від 20.01.2017 року № 361-9, зокрема п.п. 16; 16.5 відмовлено в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів ОСОБА_1 на вул. Хіміків, 4, орієнтовною площею 0,0018га (на земельні ділянці знаходиться металевий гараж) (а.с.7).

Згідно копії витягу з рішення ОСОБА_2 міської ради від 24.05.2017 року № 134-12, зокрема п.п. 15; 15.1 відмовлено в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів ОСОБА_1 на вул. Хіміків, 4, орієнтовною площею 0,0018га (на земельні ділянці знаходиться металевий гараж) (а.с.8).

Згідно з частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частин 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_6 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказана норма кореспондується із положеннями ч.3 ст.123 Земельного кодексу України.

Із аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вбачається з листа Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини № 11.1-07/714 від 07.09.2017 року відповідно до фрагменту топографічного плану масштабу 1:2000, функціональне призначення території, на якій пропонується відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража - території багатоквартирної житлової забудови. Будівництво окремо стоячих гаражів можливе лише з врахуванням п. 7.44 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» в якому йдеться, що гаражі та автостоянки індивідуальних автомобілів слід розміщувати, в основному, на периферії житлових районів і між магістральних територіях або у їхніх межах на ділянках, віддалених від місць призначених для ігор дітей і відпочинку населення (а.с.37,38,39).

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що передбачені законодавством, тому немає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 77, 90, 139, 241-246, 255,295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання рішень неправомірними та їх скасування, зобовязання вчинити дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Львівського Апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя О.А. Татарінова