Справа № 804/930/18
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2018 року Справа № 804/930/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Комунального вищого навчального закладу "Дніпровський базовий медичний коледж" Дніпровської обласної ради про визнання протиправної бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі позивачі) з адміністративним позовом до Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради (далі відповідач) в якому просили:
- визнати протиправною бездіяльність Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради в ненаданні відповіді по суті на інформаційний запит ОСОБА_2, ОСОБА_3 № 01-04/850 від 22 листопада 2017 року відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»;
- визнати дії Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради в частині відмови в наданні запитуваної публічної інформації на інформаційний запит № 01-04/850 від 22 листопада 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 протиправними;
- визнати неправомірними дії Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради з надання відповіді від 29 листопада 2017 року за № 01-01/682, яка не містить запитуваної інформації в запиті № 01-04/850 від 22 листопада 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3;
- визнати дії Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради, що виразилися у приховуванні публічної інформації і ненаданні взагалі відповіді по суті на інформаційний запит ОСОБА_2, ОСОБА_3 Олексіївни-протиправними;
- визнати порушення розпорядником інформації Комунальним вищим навчальним закладом «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради щодо ОСОБА_2, ОСОБА_3 ч. 1 ст. 10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині зобов'язання Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради надати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідь по суті запита на запитувану інформацію із копіями запитуваних документів, а саме: в інформаційному запити № 01-04/850 від 22.11.2017 року відповідно до вимог ч.1 п.1 ст. 263 та п. 7 ч. 1 ст. 371 КАС;
- встановити строк для подання відповідачем до суду звіту про виконання рішення суду (ч.1 ст. 382 КАС), на протязі пяти днів з дня набрання рішення суду законної сили;
- постановити окрему ухвалу, в якій визначити порушення з боку відповідача обовязку розпорядника інформації за вимогами Закону України Про доступ до публічної інформації в області інформаційних правовідносин та про викладене в окремій ухвалі порушення довести до відома Дніпровської обласної ради.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивачі подали запит на отримання публічної інформації, однак, відповідач, посилаючись на Закон України «Про доступ до публічної інформації», повідомив, що у звязку з великим обсягом запитуваної інформації, відповідь буде надано впродовж 20 робочих днів. На думку позивачів, відповідачем безпідставно відмовлено в наданні інформації, оскільки запитувалась загальнодоступна інформація, надання якої не потребує значних зусиль та подовженого часу. При цьому, такий строк вже минув, а позивачі не отримали відповіді на запит.
Ухвалою суду від 09.02.2018 року за клопотанням позивачів їх було звільнено від сплати судового збору за подання даного адміністративного позову згідно до вимог ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 8 Закону України Про судовий збір.
Також, ухвалою суду від 09.02.2018 року у даній справі відкрито провадження, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
23 березня 2018 до суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, у якому останній проти позову заперечив повністю та просив в позові відмовити, із посиланням на пункт 2.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року № 10, зазначив, що відповідач не може виконувати обовязки розпорядника інформації, у зв'язку із чим відповідачем правомірно було надано відповідь на запит. До запиту не було надано жодних документів щодо громадської організації, яку представляють заявники, не було повідомлено причини та/або з якою метою заявникам необхідна була запитувана інформація, що була вказана у запиті і який саме суспільний інтерес вона становить. У разі, якщо інформація відноситься безпосередньо до заявників і має особистий інтерес, отримання зазначеної інформації до публічної не відноситься. Процесуальний закон не передбачає такого способу захисту порушеного права як визнання порушення відповідачем норм Європейської конвенцій з захисту прав людини. Проти постановлення окремої ухвали відповідач також заперечив.
02 квітня 2018 року від позивачів, в порядку статі 44 Кодексу адміністративного судочинства України, надійшли до суду письмові пояснення.
Виходячи з положень ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22.11.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради з інформаційним запитом № 01-04/850, в якому просили надати створену у процесі діяльності та задокументовану розпорядником інформації на носіях інформацію, як загальну публічну інформацію:
- діючий на сьогодення поточного року по комунальному закладу освіти, наказ про розподіл обовязків між заступниками директора Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» ОСОБА_4 до відповіді копію документу;
- затверджений та діючий штатний розпис на 2017 рік Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» ОСОБА_4 до відповіді копію документу.
Листом № 01-01/682 від 29.11.2017 року відповідач, повідомив ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що у звязку з великим обсягом запитуваної інформації, відповідь буде надана впродовж 20 робочих днів, згідно п. 4 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
При цьому, відповідач надав до суду копію листа від 13 грудня 2017 року № 01-01/738-1, в якому зазначено, що згідно з ч.3 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» Дніпровський базовий медичний коледж не має повноважень розпорядника запитуваної інформації.
Вважаючи, свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивачі звернулись з даним адміністративним позовом до суду.
ОСОБА_4 правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначається Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року № 2939-VI (надалі - Закон № 2939-VI).
Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
За загальним правилом, публічна інформація є відкритою. Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію.
Визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.
Нормами статті 6 Закону № 2939-VI визначено критерії обмеження доступу до публічної інформації. Згідно частини другої цієї статті обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Таким чином, доступ до інформації може бути обмежено лише за умови додержання сукупності всіх трьох зазначених підстав, які в розглянутому спорі відсутні.
Частиною 2 ст. 10-1 Закону № 2939-VI визначено, що будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обовязковим посиланням на джерело отримання такої інформації.
Згідно з п.6 ст. 14 Закону № 2939-VI розпорядник інформації зобов'язаний, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та обєктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Відповідно до статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Із запита вбачається, що позивачами запитана наступна інформація:
- стосовно діючого на сьогодення поточного року по комунальному закладу освіти, наказу про розподіл обовязків між заступниками директора Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» ДОР;
- стосовно затвердженого та діючого штатного розпису на 2017 рік Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» ДОР.
При цьому, суд звертає увагу, що заява від 22.11.2017 року подана фізичними особами із позначкою «представники Громадської організації», однак, без зазначення найменування такої організації, у зв'язку із чим суд розглядає вказану заяву як таку, що подана фізичними особами позивачами у цій справі, та розглядає як підставу звернення до суду порушення прав позивачів як заявників запиту на публічну інформацію.
Аналіз визначення та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у статті 13 Закону № 2939-VI, свідчить, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, у тому числі інформація, пов'язана з виконанням особами делегованих повноважень суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 22 Закону № 2145-VIII, заклад освіти як субєкт господарювання може діяти в одному з таких статусів: бюджетна установа; неприбутковий заклад освіти; прибутковий заклад освіти.
Заклад освіти залежно від засновника може діяти як державний, комунальний, приватний чи корпоративний.
Відповідно до статті 23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить із того, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб від протиправних рішень, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень.
Предметом заявленого позивачами спору є відмова в наданні інформації / дії по відмові в наданні запитуваної інформації, що є порушенням прав позивачів на доступ до публічної інформації.
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.
Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону №2939-VI у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.
У листі від 13.12.2017 року № 01-01/738-1 відповідач зазначив, що не є розпорядником запитуваної інформації.
Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні жодні докази направлення відповідачем зазначеного листа № 01-01/738-1 від 13.12.2017 року позивачам.
Також, з матеріалів справи не встановлено, що спірний інформаційний запит було направлено (перенаправлено/скеровано) іншому розпорядникові інформації.
Судом не встановлено іншу особу, крім відповідача, яка є належним розпорядником запитуваної позивачами публічної інформації.
Запитувана інформація стосується діяльності Комунального вищого навчального закладу "Дніпровський базовий медичний коледж" Дніпровської міської ради, який фінансується із місцевого бюджету, інформація про діяльність закладу освіти становить суспільний інтерес - комунальний заклад є розпорядником інформації відповідно до статті 13 Закону №2939-VI, у зв'язку із чим оскаржена відмова у наданні запитуваної інформації є протиправною.
Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Таким чином, виходячи з системного аналізу наведених норм права, відповідач в даному випадку, є розпорядником публічної інформації, яка має суспільний інтерес і не може бути обмежена в доступі, що вказує на порушення відповідачем права позивачів на доступ до інформації і є підставою для задоволення позову в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в наданні запитуваної публічної інформації на інформаційний запит №01-04/850 від 22 листопада 2017 року та зобов'язання Комунального вищого навчального закладу Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради надати ОСОБА_2, ОСОБА_3 відповідь на запит від 22.11.2017 року, в порядку встановленому чинним законодавством України.
Вирішуючи інші позовні вимоги, суд виходить із наступного.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправною саме бездіяльності відповідача в ненаданні по суті на інформаційний запит ОСОБА_2 та ОСОБА_3 № 01-04/850 від 22.11.2017 року відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суд не знайшов підстав для її задоволення, з огляду на наступне.
Так, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України бездіяльність суб'єкта владних повноважень це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Для визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв'язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом. Поряд з цим, бездіяльність суб'єкта владних повноважень може бути визнано протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій. Таким чином, бездіяльність це завжди пасивна поведінка, тобто відсутність з боку суб'єкта владних повноважень будь-яких дій.
Оскільки відповідь від 29.11.2017 року №01-01/682 все ж таки була надана відповідачем, то у суду відсутні правові підстави вважати такі дії відповідача бездіяльністю.
Відносно позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача з надання відповіді від 29.11.2017 року за № 01-01/682, яка не містить запитуваної інформації в запиті № 01-04/850 від 22.11.2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.
З огляду на вказані приписи законодавства, слід дійти висновку, що жодної протиправності в діях відповідача відносно надання відповіді від 29.11.2017 року за № 01-01/682, судом не встановлено, оскільки вказаний лист не був відповіддю по суті запиту, а був повідомленням про продовження строку розгляду вказаного запиту та відповідачем реалізоване право на продовження строку розгляду запиту.
ОСОБА_4 оцінку позовним вимогам про визнання протиправними дій відповідача, що виразилися у приховуванні публічної інформації і ненаданні взагалі відповіді по суті на інформаційний запит ОСОБА_2, ОСОБА_3, суд виходить із того, що матеріалами справи не підтверджено обставини навмисного приховування інформації, як підставу відповідальності згідно статті 24 Закону № 2939-VI, коли як відповідачем допущені протиправні дії по відмові у наданні інформації, у зв'язку із чим вказана позовна вимога не підлягає задоволенню.
Відмовляючи в задоволенні позовної вимог про визнання порушення розпорядником інформації прав позивачів частини 1 статті 10 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, суд виходить із того, що обставини порушення прав осіб, у тому числі встановлені міжнародними договорами, встановлюються в мотивувальній частині рішення, як підстава задоволення позову про протиправність рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації, у зв'язку із чим адміністративні суди окремо не встановлюють резолютивною частиною судового рішення фактів порушень прав, здійснюючи контроль легальності рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації.
Таким чином, з урахуванням висновків суду викладених вище адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.
Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.
Згідно з положеннями частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком.
З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.
Суд також відмовляє в задоволенні клопотання позивачів про постановлення окремої ухвали, оскільки не вбачає беззаперечних та необхідних підстав для реалізації такого права суду.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із правил частин першої та пятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких: при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивачі звільнені від сплати судового збору ухвалою суду від 09.02.2018 року, доказів понесення судових витрат сторонами не надано, відтак судові витрати присудженню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263 цього Кодексу.
Враховуючи вказане, рішення у даній справі в частині зобовязання Комунального вищого навчального закладу Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради надати відповідь на запит від 22.11.2017 року підлягає негайному виконанню.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 263, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Комунального вищого навчального закладу "Дніпровський базовий медичний коледж" Дніпровської обласної ради про визнання протиправної бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Комунального вищого навчального закладу "Дніпровський базовий медичний коледж" Дніпровської обласної ради в частині відмови в наданні запитуваної публічної інформації на інформаційний запит №01-04/850 від 22 листопада 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3.
Зобов'язати Комунальний вищий навчальний заклад Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради надати ОСОБА_2, ОСОБА_3 відповідь на запит від 22.11.2017 року, в порядку встановленому чинним законодавством України, із урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду в частині зобов'язання Комунального вищого навчального закладу Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради надати ОСОБА_2, ОСОБА_3 відповідь на запит від 22.11.2017 року, в порядку встановленому чинним законодавством України, із урахуванням висновків суду звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 18 квітня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1