Справа № 466/8953/17
Суддя: Єзерський Р. Б.
Дата ухвалення: 2018-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/8953/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Ваврин М.М.

за участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_3, проживаючої за адресою: 79019, АДРЕСА_1 до інпектора ВзОДДЗ батальйону №4 Управління патрульної поліції м. Львова Либика Тараса Ігоровича, який знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Перфецького, 19 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

установив:

15.11.2017 ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до інпектора ВзОДДЗ батальйону №4 Управління патрульної поліції м. Львова Либика Тараса Ігоровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що постановою інпектора ВзОДДЗ батальйону №4 Управління патрульної поліції м. Львова Либика Тараса Ігоровича серія БР № 425172 від 07.11.2017 року в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі її притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1020,00 грн.

Вважає зазначену постанову про адміністративне правопорушення такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки прийнята не лише з порушенням процесуальних норм законодавства України про адміністративні правопорушення, але й без належних на те правових підстав.

Зазначає, що вона 07 листопада 2017 року близько 15 год. 55 хв. рухаючись по вул. Винниченка у м. Львові здійснила вимушену зупинку ( зупинку на вимогу для висадки пасажира ) транспортного засобу AUDI А6 AVANT номерний знак НОМЕР_1 не глушачи мотору машини тривалість якої становила менше 5 хвилин. Під час її зупинки до її транспортного засобу підійшов працівник поліції, а саме інспектор ВзОДДЗ бат. № 4 УПП у м. Львові ДПП лейтенант поліції Либик Тарас Ігорович і не надавши жодних пояснень та доказів вчинення нею адміністративного правопорушення розпочав складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позивач вважає, що при розгляді справи посадова особа Управління патрульної поліції не з'ясувала всіх обставин справи, не встановила чи наявний факт вчинення адміністративного правопорушення, неправильно застосувала законодавство у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, просить постанову скасувати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала в повному обсязі з підстав наведених в адміністративному позові, просила позов задовольнити.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у місті Львові та інспектор ВзОДДЗ батальйону №4 Управління патрульної поліції м. Львова Либик Тарас Ігорович в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, подавши до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечило проти задоволення позову з тих підстав, що поліцейський Либик Тараса Ігорович правомірно виніс постанову на місці вчинення правопорушення згідно з вимогами ч. ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП, процедура розгляду справи не була порушена, і в діях ОСОБА_3 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП. Враховуючи вимоги ч. 3 п. 2 ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів на підставі наявних доказів.

Дослідивши зібрані по справі докази, заслухавши представника позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії постанови серії БР № 425172 від 07.11.2017 року, складеної інспектором ВзОДДЗ батальйону №4 Управління патрульної поліції м. Львова Либиком Тарасом Ігоровичем, вбачається, що ОСОБА_3 07.11.2017 року o 15 год. 50 хв. по вул. Винниченка, 16 у м. керуючи транспортним засобом марки «AUDI А6 AVANT» номерний знак НОМЕР_1 здійснила стоянку на місці, що позначене дорожньою розміткою 1.30 (місце для інваліда) на якому дозволено стоянку транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб, чим порушила п. 5.1 дорожніій знак 5.36 з табл. 7.17 (інвалід) ПДР України, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП. На ОСОБА_3 даною постановою накладене адміністративне стягнення - штраф 1020 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із адміністративним позовом.

Згідно з ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частина 4 ст. 258 КУпАП встановлює, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Це означає, що винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення на місці вчинення правопорушення відповідає вимогам закону.

В рішенні № 5-рп/2015 від 26.05.2015 Конституційний Суд України зазначив, що у справах про адміністративні правопорушення, зазначені в ст. 258 КУпАП, застосовується скорочене провадження, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Після винесення Конституційним Судом України рішення № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14 липня 2015 року № 596-VIII було доповнено ст. 258 КУпАП вищезазначеною частиною другою, що має наслідком застосування скороченого провадження у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Скорочене провадження не передбачає можливості відкладення винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Тому твердження позивача, що поліцейським у звязку з незадоволенням його клопотання про відкладення розгляду справи було порушено його право на правничу допомогу є необґрунтованим. Сама обставина винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення на місці вчинення правопорушення не позбавляє особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, права скористатися правничою допомогою, зокрема, шляхом отримання консультацій як безпосередньо на місці вчинення правопорушення, так і дистанційно через засоби звязку, а також в подальшому під час оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

Частиною 5 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність у виді накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, зокрема за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки).

Позивач обґрунтовує відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, тим, що рухаючись по вул. Винниченка у м. Львові здійснила вимушену зупинку ( зупинку на вимогу для висадки пасажира ) транспортного засобу AUDI А6 AVANT номерний знак НОМЕР_1 не глушачи мотору машини тривалість якої становила менше 5 хвилин.

Позивач здійснила стоянку на місці, що позначене дорожньою розміткою 1.30 (місце для інваліда) на якому дозволено стоянку транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб. Дорожня розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід». Стоянка транспортних засобів, не задіяних в обслуговуванні інвалідів, не дозволяється.

Згідно п.1.10 ПДР України, вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху. Ця ситуація виникає тоді, коли зупинка зумовлена неочікуваною небезпечною для руху несправністю транспортного засобу, загрозою падіння вантажу (або його падінням) або раптовим погіршенням стану здоров'я водія, в тому числі і його фізичного стану (осліплення, втома, сонливістю тощо). Не вважається вимушеною зупинка перед світлофором, за вказівкою співробітника поліції, в дозволеному місці, пов'язана із затором тощо. У цих випадках не потрібно вмикати аварійну світлову сигналізацію або виставляти знак аварійної зупинки. Навмисна зупинка в місці, де це заборонено дорожніми знаками, дорожньою розміткою або відповідними вимогами Правил і де не виконуються умови, перелічені в цьому терміні, в тому числі і з увімкненням аварійної світлової сигналізації, є порушенням ПДР України.

Позивач зазначає, що здійснив зупинку на місці, позначеному дорожньою розміткою 1.30 на вимогу для висадки пасажира, що в розумінні ПДР України не є вимушеною зупинкою і, відповідно є порушенням ПДР України. Також позивач не заперечує факт зупинки на місці, позначеному дорожньою розміткою 1.30, тому, відповідно до ч.1 ст.78 КАС України, ця обставина не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення винесена з дотриманням вищезазначених критеріїв, тому є правомірною і скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72, 76, 77, 211, 241-244, 246, 250, 255, 286, 295 КАС України,

ухвалив:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до інспектора ВзОДДЗ батальйону №4 Управління патрульної поліції м. Львова Либика Тараса Ігоровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Р. Б. Єзерський