Справа № 200/20976/16-а(2а/200/40/17)
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2018 року

Київ

справа №200/20976/16-а(2а/200/40/17)

адміністративне провадження №К/9901/42538/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 200/20976/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Днгіпропетровську про визнання дій протиправними щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів, зобов'язання припинення стягнення, зобов'язання повернення грошових коштів, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, прийняту 13 квітня 2017 року у складі судді Єлісєєвої Т.Ю. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, прийняту 11 травня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого Шлай А.В, суддів Чабаненко С.В., Прокопчук Т.С.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірним повернення безпідставно набутого майна у вигляді грошових коштів, отриманих в якості пенсії за віком, яке здійснює Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, шляхом стягнення з поточних виплат пенсії та зобов'язати відповідача припинити такі стягнення, а також повернути суми пенсії, неправомірно стягнуті з 01 березня 2014 року (всього 18394,83 грн., стягнутих до 30 листопада 2016 року та стягнуті після 30 листопада 2016 року, а всього - на суму 48134,02 грн.).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2016 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2017 року, провадження у справі закрито у зв'язку з наявністю таких, що набрали законної сили рішень суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

У касаційній скарзі відповідач заявив вимогу про скасування оскаржуваних судових рішень та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач просить залишити скаргу без задоволення у зв'язку з її необґрунтованістю.

Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги та залишення судових рішень без змін, оскільки відсутні підстави для їх скасування.

Закриваючи провадження в адміністративній справі суд першої інстанції, висновки якого підтримав суд апеляційної інстанції, виходив з того, що є рішення суду, яке набрало законної сили, з того самого спору і між тими самими сторонами.

Такий висновок суду апеляційної інстанції є правильним та відповідає нормам процесуального права.

Відповідно пункту четвертого частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Судом апеляційної інстанції встановлено наявність таких судових рішень:

- постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2014 року у справі № 201/9697/14а (2а/201/281/2014), якою ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні адміністративного позову про визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська під час Розпорядження від 21 лютого 2014 року по особовому рахунку № 198217 та зобов'язання відповідача скасувати зазначене Розпорядження. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року зазначена постанова суду першої інстанції залишена без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2015 року постанова суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції також залишені без змін;

- постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2015 року у справі № 201/11291/15-а (2а/201/112/2015), якою ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні адміністративного позову про визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська по стягненню надміру виплаченої пенсії та зобов'язання відповідача припинити такі стягнення, визнання неправомірним Розпорядження відповідача від 25 червня 2014 року та зобов'язання повернути суми, стягнені з 01 серпня 2014 року по 31 травня 2015 року, визнання неправомірним рішення відповідача від 25 травня 2015 року та зобов'язання повернути суми, стягнені з 01 червня 2015 року, визнання неправомірними дій відповідача зі стягнення з позивача надміру виплаченої пенсії за Розпорядженням від 21 лютого 2014 року та зобов'язання повернути суми, стягнені з 01 березня 2014 року до 31 липня 2014 року. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2016 року зазначена постанова суду першої інстанції залишена без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2016 року постанова суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції також залишені без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 04 липня 2016 року відмовлено у допуску справи за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2016 року.

Враховуючи, що Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що цей спір та спір у вказаних вище справах виник між тими ж сторонами.

Крім того, суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій відносно того, що вказані вище рішення стосуються того самого спору, що й у справі, яка розглядається, а саме протиправності Розпорядження від 21 лютого 2014 року, зобов'язання повернути утримані з 01 березня 2014 року кошти.

Доводи касаційного оскарження ґрунтуються на твердженні заявника про визначення ним різних підстав позовів у справах № 201/9697/14а (2а/201/281/2014), № 201/11291/15-а (2а/201/112/2015) та № 200/20976/16-а (2а/200/40/17).

Підставами позову заявник касаційної скарги вважає посилання на нормативно-правові акти, якими обґрунтовуються вимоги.

Проте, підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, тому зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Тобто, підстава позову - це юридичні факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення; доказові факти, що тісно пов'язані з фактами матеріально-правового характеру, на підставі яких можна зробити висновок про їх наявність чи відсутність.

В обґрунтування позову у цій справі, як і в інших, що вказані вище, позивач вказував на те, що в лютому 2014 року відповідач встановив наявність сум пенсій надміру виплачених позивачу внаслідок працевлаштування при отриманні дострокової пенсії з 08 лютого 2012 року по 04 лютого 2013 року та з березня 2014 року, і проводить їх шляхом стягнення з поточних виплат пенсії позивачу. Стягнення здійснюється на підставі розпоряджень відповідача від 21 лютого 2014 року, від 25 червня 2014 року та від 25 травня 2015 року, що, на думку позивача, не узгоджується з вимогами законодавства.

Суд дійшов висновку, що на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій були такі, що набрали законної сили, судові рішення з того самого спору і між тими самими сторонами, у зв'язку з чим були наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили судові рішення, правильно застосувавши норми матеріального права та не допустивши порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення судів - без змін.

Заявлене позивачем клопотання про відкликання касаційної скарги не може бути задоволено, оскільки згідно з частиною 3 статті 337 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відкликати її до постановлення ухвали про відкриття касаційного провадження. При цьому, частини 3 статті 3 вказаного кодексу передбачає, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, прийняту 13 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, прийняту 11 травня 2017 року у справі № 200/20976/16-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду