Справа № 308/9456/17
Суддя: Світлик О. М.
Дата ухвалення: 2018-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/9456/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2018 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Світлик О.М.,

при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти батальйону ОСОБА_3 патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_4 про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до інспектора роти батальйону ОСОБА_3 патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_4 про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

У позові позивач посилається на те, що 18.09.2017 року інспектором роти батальйону УПП у м. Ужгороді та м. Мукачеві лейтенантом поліції ОСОБА_4 було винесено постанову серії АР № 484293 по справі про адміністративне правопорушення відносно нього за 1 ст. 122 КУпАП з приводу того, що 18.09.2017 року, о 10.00 год., він, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в м. Ужгороді, по вул. Минайській, 9, здійснив зупинку на тротуарі, чим суттєво перешкоджав руху пішоходів, чим порушив вимоги п. п. 15.10 «б», 15.10 «д» ПДР. Даною постановою його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 510 грн.

Із зазначеною постановою позивач не погоджується, вважає її протиправною і такою, що підлягає скасуванню.

Зауважує, що ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. Для наявності складу даного правопорушення необхідна наявність порушень вимог п.15.10 «б», 15.10 «д» ПДР.

За твердженням позивача оскаржувана постанова є неправомірною і підлягає скасуванню з огляду на наступне:

місце зупинки його автомобіля не є тротуаром, а являється узбіччям, на якому ПДР дозволена зупинка транспортних засобів;

інспектором не враховано, що фактично відбувся факт зупинки автомобіля (до 5 хвилин), а не стоянки, жодних доказів, на підтвердження стоянки не існує, а висновки щодо стоянки його автомобіля і порушення п. 15.10 «б», 15.10 «д» ПДР складені інспектором на припущенні і недостовірній інформації, що є неприпустимим з огляду на ст. 62 Конституції України;

зазначені у постанові порушення ПДР (п. 15.10 «б», 15.10 «д») не відносяться до порушень правил зупинки, дана норма п. 15 ПДР встановлює заборону щодо стоянки;

з приводу порушення правил стоянки ні протокол, ні постанова не складалися і норми закону, порушення якої необхідно було б вказати у разі порушення правил зупинки, у постанові не наведено;

жодного із порушень, яке передбачено п. 15.9. ПДР (щодо заборони зупинки), йому не інкриміновано у постанові, вини своєї у вчиненні цього порушення він не визнає і склад кожного із порушень, як щодо порушення правил зупинки, так і щодо порушення правил стоянки в його діях відсутній;

жодних дорожніх знаків, які б забороняли зупинку на даній ділянці дороги не встановлено;

при наявності окремого тротуару вздовж усієї вул. Минайської жодної перешкоди для руху пішоходів зупинений на узбіччі транспортний засіб, спричиняти не міг;

узбіччя, що прилягає до проїжджої частини неодноразово пересікається із заїздами у двори, поворотами на паралельні вулиці, при цьому без будь-яких засобів безпеки такого переходу, ні пішохідних переходів, ні світлофорів в жодному із перехресть не встановлено, відповідно частина дороги, що прилягає до проїжджої частини є небезпечною для руху пішоходів і не може використовуватися як тротуар (при наявності окремо облаштованого, безпечного для руху пішоходів тротуару);

вздовж узбіччя, що прилягає до проїжджої частини вздовж усієї вул. Минайської, майже кожні 20 метрів розташовані опори електроспоруд, для освітлення проїжджої частини дороги, які перешкоджають руху пішоходів і змушують їх виходи за межі узбіччя із виходом на проїжджу частину, що також свідчить про небезпеку для руху пішоходів даною частиною дороги і про належність її до узбіччя.

Зазначає, що при розгляді справи про притягнення його до відповідальності за оскарженою постановою слід врахувати, що по вул. Минайській в м. Ужгороді вздовж усієї дороги (з буд. № 3 до буд. № 25) наявний тротуар, призначений для руху пішоходів, який відокремлений від неї газоном. Даний елемент дороги не прилягає до проїзної частини, а відокремлений від неї широким газоном, не забезпечує безпеки для руху пішоходів. Елемент дороги, який прилягає до проїжджої частини, не може бути тротуаром, оскільки не відокремлений від неї газоном, не містить огорожі, не відділений бордюром і не забезпечує безпеку руху пішоходів. За наведених обставин, порушення Правил дорожнього руху було допущено саме пішоходом, оскільки згідно з вимогами п. 4.1 ПДР пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку. Згідно з п. 1.4 ПДР він мав право розраховувати на те, що й інші учасники, в тому числі і пішоходи, виконають вимоги цих Правил і рухатимуться тротуаром.

Вказує, що рухатися велосипедними доріжками, узбіччям, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому по краю проїзної частини пішоходи можуть лише у разі, якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо. При цьому, треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху.

Позивач зауважує, що жодної із вищенаведених обставин інспектором зясовано і враховано не було, що свідчить про передчасність прийнятого ним рішення, про незаконність постанови, а також про необхідність перевірки кожної із наведених обставин для підтвердження неправомірності оскарженої постанови. Інспектором його пояснення з приводу ситуації, що склалася, до уваги взяті не були. Розгляд справи відбувся при необєктивному і неналежному дослідженні доказів і норм, з помилковими висновками.

Вважає, що висновок про наявність його вини у вчиненні правопорушення зроблено па припущеннях, що суперечить вимогам КУпАП та Конституції України. Жодного доказу, який би доводив наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, не існує. За наведених обставин, стверджує, що в його діях відсутні подія і склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

На підставі викладеного позивач просить суд постанову інспектора роти батальйону УПП у м. Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції ОСОБА_4 про накладення адміністративного стягнення по справі по адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 484293, винесеної відносно нього 18.09.2017 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП визнати протиправною і скасувати, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позові, та просив їх задовольнити. Також позивач повідомив, що залишив транспортний засіб за пять хвилин до девятої.

Представник відповідача ОСОБА_3 патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції та інспектора поліції ОСОБА_2 у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях на позов, які долучені до матеріалів справи, зазначивши, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 484293 від 18.09.2017 року водій ОСОБА_1 здійснив зупинку (стоянку) на тротуарі транспортного засобу ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2, у місті Ужгород, вул. Минайська, 9, чим створив суттєву перешкоду дорожньому руху, а саме руху пішоходів, та порушив п. 15.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Зауважує, що у даному випадку водій порушив вимоги розділу 15 ПДР «зупинка і стоянка», що підтверджується доказами, які додаються до заперечень, а саме: поясненнями свідків, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, фототаблицею. Як зазначено у поясненнях свідків, позивач здійснив стоянку (зупинку) транспортного засобу безпосередньо на тротуарі, чим створив перешкоду для руху пішоходів, які були змушені обходити даний транспортний засіб виходячи на проїзну частину, наражаючи себе на небезпеку. З пояснень свідків, акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, а також з доданої фототаблиці вбачається, що позивач дійсно здійснив зупинку (стоянку) транспортного засобу саме на тротуарі, а не на узбіччі, на чому наполягає сам позивач. Представник відповідача звертає увагу, що всі обставини, викладені у постанові, відповідають дійсності, постанова є читабельною і складена у відповідності до вимог ст. 283 КУпАП. Постанова у справі про адміністративне правопорушення була оголошена позивачу, а права детально розяснені, тому доводи позивача щодо позбавлення його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, безпідставні. За твердженням представника відповідача розглядаючи дану справу інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому вважає, що немає підстав для скасування постанови, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було.

Позивачем було подано до суду клопотання про долучення доказів, згідно з яким на підтвердження позовних вимог і для спростування заперечень відповідача просить долучити до матеріалів справи відповідь ОСОБА_3 архітектури і містобудування Ужгородської міської ради (з додатками), згідно з якою частина елементу дороги вздовж вул. Минайської в м. Ужгороді, що безпосередньо прилягає до проїжджої частини дороги праворуч по напрямку руху з с. Минай в бік проспекту Свободи не відносяться до тротуару, призначеного для руху пішоходів, а підпадає під поняття «узбіччя». Звертає увагу на те, що одержана інформація спростовує правомірність оскаржуваної постанови відповідача і підтверджує правомірність заявленого ним позову, доводить наявність підстав для його задоволення. Зауважив, що зважаючи на скорочений строк для оскарження постанови, долучення вказаних доказів до позовної заяви було неможливим. До клопотання в якості додатків долучив копію листа ОСОБА_3 архітектури і містобудування Ужгородської міської ради за вих. № 123/2а-14 від 14.12.2017 року, викопіювання з схеми магістралей генплану міста та схему профілю вул. Минайської.

Від позивача до суду надійшла письмова відповідь на заперечення (відзив), у якій зазначає, що ознайомившись із запереченнями відповідача на позов, повідомляє, що наведені відповідачем аргументи і доводи не визнає такими, що спростовують його позовні вимоги. Зауважує, що у запереченнях відповідач спростовує наведені ним доводи неналежними доказами і субєктивними судженнями, на яких не може ґрунтуватися ні його висновок, як субєкта владних повноважень (представника державного органу) щодо вини особи у вчиненні правопорушення, ні висновок суду щодо належності таких доказів, їх допустимості. Відповідач посилається на зміст оскаржуваної постанови, яка є предметом оскарження, яка не може вважатися достовірним джерелом інформації, від якої залежать обставини справи, а також на зміст норм Конституції України та Законів України, КУпАП, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, якими не можуть доводитися фактичні обставини спору. При цьому, поза увагою залишено передбачений цими ж нормативними актами обовязок субєкта владних повноважень доведення правомірності оскарженого рішення та принцип презумпції невинуватості. Вважає, що оскільки жодним із згаданих відповідачем законів не передбачено, що елемент дороги вздовж вул. Минайської в м. Ужгороді (на якому мав місце спірний інцидент) не відноситься до тротуару і призначеного для руху пішоходів, саме по собі посилання на норми прав не є доказом щодо визначення необхідної обєктивної сторони правопорушення. Вказує, що представник відповідача так і не зазначив жодного доказу на підтвердження того, що елемент дороги вздовж вул. Минайської в м. Ужгороді, який безпосередньо прилягає до проїжджої частини дороги (на якому мав місце спірний інцидент) відносяться до тротуару, призначеного для руху пішоходів, а також не спростовував у запереченнях наведені ним аргументи щодо наявності вздовж вул. Минайської іншого елементу дороги, відділеного від проїжджої частини дороги газоном, який призначений для руху пішоходів, що спростовує законність зазначеного у оскаржуваній постанові висновку про те, що він нібито зупинився на тротуарі, а не на узбіччі. Також відповідач не довів належними доказами факт, що спірний елемент дороги відноситься до тротуару, як з огляду на регламентуючі дане питання місцеві нормативні акти, так і з огляду на невідповідність спірного елементу дороги вимогам щодо безпеки руху по ній пішоходів, не навів жодного аргументу на підтвердження поважності причин, з яких не міг зясувати фактичну спірну обставину на момент складання оскарженої постанови, зважаючи на наявний у нього наділений державою обсяг повноважень. Зауважує, що для спростування правомірності оскаржуваної ним постанови, на підтвердження його позовних вимог і на спростування заперечень відповідача долучає до матеріалів справи відповідь ОСОБА_3 архітектури і містобудування Ужгородської міської ради з додатками, згідно з якою частина елементу дороги вздовж вул. Минайської в м. Ужгороді не відносяться до тротуару, призначеного для руху пішоходів, а підпадає під поняття «узбіччя». Вважає, що одержана інформація є належним і допустимим доказом, який спростовує правомірність оскаржуваної постанови відповідача, підтверджує правомірність заявленого ним позову, доводить наявність підстав для його задоволення. Позивач просить наведені вище аргументи і докази врахувати при вирішенні справи по суті, заявлений ним позов задовольнити повністю, а заперечення відповідача відхилити як неналежні і недостатні.

Представником відповідача до суду були подані письмові заперечення на відповідь на відзив на позов про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, які мотивовано тим, що доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, ґрунтуються на відповіді ОСОБА_3 архітектури та містобудування Ужгородської міської ради. Зауважує, що ОСОБА_3 архітектури та містобудування Ужгородської міської ради не є органом, який безпосередньо займається розробкою та затвердженням схем організації дорожнього руху. Відповідно до п. 1.1 Положення про ОСОБА_3 містобудування та архітектури Ужгородської міської ради, яке знаходиться у вільному доступі на офіційному веб-сайті Ужгородської міської ради, управління містобудування та архітектури (далі управління) є виконавчим органом міської ради, утворюється міською радою, підзвітне і підконтрольне міській раді, підпорядковане виконавчому комітету міської ради, міському голові та заступнику міського голови відповідно до розподілу повноважень, а з питань здійснення делегованих повноважень підконтрольне відповідним органам виконавчої влади. Основні завдання ОСОБА_3 викладені у Розділі 2 Положення. Представник відповідача вказує, що діяльність управління повязана безпосередньо з містобудівною діяльністю, а не з організацією дорожнього руху на території міста. Також зазначає, що у відповідь на запит було надано викопіювання з схеми магістралей генерального плану міста 2004 року, профіль вулиці Минайська із зазначенням ширини проїзної частини, зеленої зони та тротуарів. Просить суд врахувати той факт, що з 2004 року могло відбутися багато змін в організації дорожнього руху на вулиці Минайська. Крім того, представник відповідача вказує, що з відповіді ОСОБА_3 архітектури та містобудування Ужгородської міської ради вбачається, що управління не повідомило жодної інформації про узбіччя на спірній ділянці дороги, а тому доводи позивача, що дана ділянка дороги, а саме тротуар, підпадає під поняття узбіччя, надумані та не підтверджуються відповіддю ОСОБА_3, яку було додано до матеріалів справи позивачем. Представник відповідача стверджує, що на профілі вул. Минайська зображено тротуар (позначений стрілкою на схемі) і проїзну частину, на профілі чітко видно, що тротуар на даній ділянці дороги розділений зеленою смугою. Аналіз вищевикладеного не спростовує правомірності оскаржуваної постанови, а додані разом з відповіддю на відзив докази підтверджують той факт, що ділянка дороги, яку позивач вважає «узбіччям», є тротуаром, який призначений для руху пішоходів. У звязку з цим, представник відповідача просить суд прийняти дані заперечення та врахувати їх під час розгляду справи, у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно із постановою інспектора роти № 2 взводу № 2 батальйону УПП у м. Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції ОСОБА_4 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 484293 від 18.09.2017 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. за те, що як зазначено у тексті постанови, він, 18.09.2017 року, о 10 год. 00 хв., в м. Ужгород по вул. Минайська, 9, здійснив зупинку на тротуарі, чим суттєво перешкоджав руху пішоходів, чим порушив п. п. 15.10 «б», 15.10 «д» ПДР.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. п. 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктами 15.10 «б» та 15.10 «д» Правил дорожнього руху, порушення яких ставиться у вину позивачу згідно із змістом оскаржуваної постанови, передбачено, що стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками), у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: тротуар елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном; узбіччя виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами. Узбіччя може використовуватися для зупинки і стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедів (за відсутності тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів (саней).

У відповідності до ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на пятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. ч. 1, 2 ст. 7), завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Досліджуючи постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 484293 від 18.09.2017, суд зазначає, що така не в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та містить суперечності, а саме у ній викладено опис обставин, зокрема про те, що позивач здійснив зупинку на тротуарі, чим суттєво перешкоджав руху пішоходів, і як наслідок порушив вимоги п. п. 15.10 «б», 15.10 «д» ПДР.

У даному випадку, відповідні вимоги Правил дорожнього руху, що передбачають відповідальність за вказане адміністративне правопорушення, визначено у п. 15.9 Правил дорожнього руху, яким регламентовано, що зупинка забороняється: а) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил); в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють; ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз'їзд або об'їзд транспортного засобу, що зупинився; з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки; и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобовязаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема шляхом доведення належними та допустимими доказами факту порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Доводи позивача про те, що фактично відбувся факт зупинки автомобіля до пяти хвилин, а не стоянки, при що зазначено ним у позовній заяві, спростовано самим позивачем, який у судовому засіданні ствердив, що транспортний засіб на спірному місці він залишив о 08.55 год., при цьому оскаржувану постанову складено о 10.00 год.

Таким чином, суд вважає, що інспектором поліції неповно зясовано всі обставини справи та оскаржувана постанова міститься істотні суперечності.

При цьому, суд зазначає, що вирішення питання про кваліфікацію діянь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, належить до дискреційних повноважень того органу, яким було порушено таку справу, тобто у даному випадку до компетенції відповідача, відтак, наведені суперечності не можуть бути усунуті під час судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та оскаржувану постанову слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, щодо ОСОБА_1 слід надіслати до посадових осіб ОСОБА_3 патрульної поліції в Закарпатській поліції Департаменту патрульної поліції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 241-246, 255, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора роти № 2 взводу № 2 батальйону УПП у м. Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції ОСОБА_4 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 484293 від 18.09.2017 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн.

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, щодо ОСОБА_1 надіслати до посадових осіб ОСОБА_3 патрульної поліції в Закарпатській поліції Департаменту патрульної поліції на новий розгляд.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Дата складання повного рішення суду 13 квітня 2018 року.

Головуюча О.М. Світлик