Справа № 802/462/18-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 квітня 2018 р. Справа № 802/462/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Поліщук І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Плахотнюка О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про: визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 25.10.2016 року їй надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель резервного фонду державної власності сільськогосподарського призначення, орієнтовано. площею 2,00 га на території Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області. Разом із тим, звернувшись до відповідача із клопотанням про затвердження розробленого проекту землеустрою, отримала відмову мотивовану тим, що земельна ділянка згідно розробленого проекту відноситься до земельного масиву площею 12,0000 га, який наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 21.06.2017 року №101 внесений до переліку земельних ділянок, право оренди на які можуть бути реалізовані на земельних торгах.

Вважаючи таку відмову у затвердженні проекту землеустрою протиправною, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 12.02.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою від 23.02.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

23.02.2018 року задоволено клопотання представника відповідача та оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 29.03.2018 року.

Ухвалою від 29.03.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.04.2018 року.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві та письмових поясненнях наданих у відповідь на відзив. Зокрема зазначив, що рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою прийняте відповідачем із порушенням 10-денного терміну, передбаченого ч. 5 ст. 186-1 Земельного кодексу України. Крім того, відповідне рішення прийнято одноособово заступником начальника Держгеокадастру, а не колегіально, що є порушенням ч. 3 ст. 186-1 Земельного кодексу України. Також зазначив, що оскаржувана відмова у затвердженні проекту землеустрою мотивована включенням земельної ділянки до переліку земельних ділянок, право оренди на які може бути реалізоване на земельних торгах, тобто з підстави, що не передбачена ст. 186-1 Земельного кодексу України. Додатково вказав, що оскаржувана відмова прийнята не з підстав, передбачених Земельним кодексом України, адже розроблений проект землеустрою був погоджений Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, у висновку якого, окрім іншого, встановлено його відповідність вимогам законодавства. Крім того, посилаючись на положення ч. 3 ст. 134 ЗК України, зазначив, що оскільки позивачем отримано дозвіл на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, то така земельна ділянка є обтяженою і не може бути реалізована через земельні торги.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного адміністративного позову з підстав, що відображенні у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Зокрема зазначив, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою не свідчить про передачу земельної ділянки у власність або наявність обтяження на таку земельну ділянку. Крім того вказав, що заборона на відчуження земельних ділянок, виставлених на електронні торги, чітко визначена положеннями ч. 3 ст. 136 ЗК України. З огляду на викладене, вважає, що відповідачем цілком правомірно відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив наступні обставини.

25.10.2016 року наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель резервного фонду державної власності сільськогосподарського призначення, орієнтовано. площею 2,00 га на території Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області.

07.11.2017 року позивач звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про затвердження розроблено проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель резервного фонду державної власності сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 2,00 га на території Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області.

Разом із тим, листом від 29.12.2017 року за №П-21742/0-11875/6-17 відповідач повідомив позивача про те, що земельна ділянка згідно розробленого проекту відноситься до земельного масиву площею 12,0000 га, який наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 21.06.2017 року №101 внесений до переліку земельних ділянок, право оренди на які можуть бути реалізовані на земельних торгах.

Враховуючи викладене, відповідачем було відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою, у зв'язку із його невідповідністю запроектованої земельної ділянки вимогам ч. 3 ст. 136 ЗК України та наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 21.06.2017 року №101.

Не погоджуючись із такою відмовою позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Так, частинами 1, 2 пункту "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно зі частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 статті 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно абзацу 1 частини 3 статті 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до частини 4 статті 123 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із висновку інспектора державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області «Про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 18.10.2017 року №14607/12-17», інспектор дійшов висновку, що представлений ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідає вимогам законодавства та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.

Відповідно до пунктів 9, 10 цього висновку, зауваження та пропозиції до проекту землеустрою «відсутні». Підсумкова оцінка проекту землеустрою «погоджується».

Згідно з ч. 9 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. 10 ст. 118 ЗК України).

Із аналізу наведених положень слідує, що орган, який передає земельні ділянки у власність, може відмовити у затвердженні проекту землеустрою лише у випадку відсутності його погодження або відсутності позитивного висновку обов'язкової державної експертизи.

Разом із тим, в даному випадку, відмовляючи ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою, відповідач посилається на невідповідність земельної ділянки вимогам частини 3 статті 136 ЗК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 136 ЗК України, земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

В даному ж випадку, суд погоджується із позицією відповідача відносно того, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою не свідчить про її передачу у власність, а також із передбаченою ч. 3 ст. 136 ЗК України забороною на відчуження земельних ділянок, які виставлені на земельні торги.

Однак, в даному випадку, слід враховувати, що положення статті 118 ЗК України не передбачають підстав для відмови у затвердженні проектів землеустрою, дозвіл на розробку якого надано відповідним органом виконавчої влади та який погоджений у встановленому законом порядку, а також містить висновок інспектора державної експертизи про його відповідність вимогам законодавства.

Поряд із цим, суд критично оцінює посилання представника позивача на порушення відповідачем положень ст. 186-1 ЗК України, а саме: строків розгляду клопотання про затвердження проекту землеустрою; прийняття оскаржуваного рішення одноособово; відмову у затвердженні проекту з підстав не передбачених ст. 186-1 ЗК України, позаяк положеннями ст. 186-1 ЗК України врегульовано порядок погодження, а не затвердження проекту землеустрою.

Крім того, суд також не погоджується із посиланнями представника позивача на положення ч. 3 ст. 134 ЗК України, згідно яких земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, оскільки вказаними положеннями лише передбачено винятки, за яких передача земельних ділянок проводиться без обов'язкових земельних торгів.

Також, суд погоджується із посиланнями представника відповідача на відсутність обтяжень на земельну ділянку після надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, позаяк надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, жодним чином не свідчить про виникнення на неї будь-яких обтяжень чи заборон.

Водночас, суд звертає увагу на те, що такі дії відповідача щодо відмови у затвердженні погодженого проекту землеустрою лише із підстав включення цієї земельної ділянки до переліку земель на які поширюється дія положень ч. 3 ст. 136 ЗК України, на думку суду, порушують гарантоване позивачу право на безоплатне отримання земельної ділянки.

При цьому, судом враховано імперативність положень ч. 3 ст. 136 ЗК України, однак, порядок затвердження проекту землеустрою чітко визначений положеннями ст. 118 ЗК України, аналіз яких свідчить про те, що орган, який передає земельні ділянки у власність, може відмовити у затвердженні проекту землеустрою лише у випадку відсутності його погодження або відсутності позитивного висновку обов'язкової державної експертизи.

Крім того, жодних застережень щодо неможливості затвердження погодженого проекту землеустрою з підстав, визначених ч. 3 ст. 136 ЗК України, положення ст. 118 ЗК України не містять.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання протиправною та скасування відмови Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель резервного фонду державної власності, сільськогосподарського призначення, площею 2,0000 га, яка розташована на території Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області, на думку суду, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що ж до позовної вимоги про зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою, суд зазначає про наступне.

Із положень частин третьої - четвертої 245 КАС України випливає, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Разом з тим, саме до повноважень відповідного органу Держгеокадастру відноситься вирішення питання щодо затвердження проекту чи відмову у його затвердженні.

Отже, такі повноваження є дискреційними, тобто такими, які дають можливість на власний розсуд суб'єкту владних повноважень визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Дискреційні повноваження, насамперед, це сукупність прав і обов'язків державних органів, їх посадових та службових осіб, що дають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених проектом акта.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням дискреційних повноважень є закон і справедливість.

За таких обставин, враховуючи, що законодавець чітко визначив порядок та підстави для затвердження проекту землеустрою, суд вважає, що відсутні підстави без дотримання такої процедури зобов'язувати суб'єкта владних повноважень приймати наперед визначене рішення та фактично підміняти державний орган.

Разом з тим, згідно частини четвертої 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин суд вважає необхідним зобов'язати суб'єкта владних повноважень, повторно розглянути клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою, з врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, слід враховувати, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1409,60 грн., тобто як за дві вимоги немайнового характеру.

Разом із тим, відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Таким чином, в даному випадку позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, однак з яких є похідною від іншої, а тому належна до сплати сума судового збору за подання до суду даної позовної заяви становила 704,80 грн.

Відтак, враховуючи, що позов задоволено частково судові витрати понесені позивачем у даній справі підлягають відшкодуванню в сумі 352,40 грн., пропорційно розміру задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Водночас, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що згідно положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сума надміру сплаченого судового збору повертається виключно за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель резервного фонду державної власності, сільськогосподарського призначення, площею 2,0000 га, яка розташована на території Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області, викладену у листі від 29.12.2017 року №П-21742/0-11875/6-17.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 07.11.2017 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель резервного фонду державної власності, сільськогосподарського призначення, площею 2,0000 га, яка розташована на території Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_1);

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, ).

Повний текст рішення складено 13.04.2018 року.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна