Справа № 810/3251/17
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3251/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Горяінова Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року (прийнята в порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, треті особи: Владиславська сільська рада Миронівського району Київської області, Миронівська районна державна адміністрація Київської області, про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року, ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, треті особи: Владиславська сільська рада Миронівського району Київської області, Миронівська районна державна адміністрація Київської області, в якому просить зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Київській області прийняти рішення щодо виділення йому земельної ділянки в натурі (на місцевості) як власнику земельної частки (паю) за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області в розмірі середньої частки (паю) 2, 87 в умовних кадастрових гектарах члена акціонерного товариства пайовиків «Зоря» села Владиславка Миронівського району Київської області.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що рішенням Миронівського районного суду Київської області від 16.02.2016 за ним визнано право на земельний пай розміром 2, 87 в умовних кадастрових гектарах у акціонерному товаристві пайовиків "Зоря" села Владиславка Миронівського району Київської області у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4.

На виконання даного рішення суду він звернувся до Владиславської сільської ради Миронівського району з заявою про виділення йому в натурі зазначеного земельного паю, однак листом від 21.12.2016 Владиславська сільська рада Миронівського району йому повідомила, що на її території відсутні вільні землі сільськогосподарського призначення.

Миронівська районна державна адміністрація Київської області листом від 26.05.2017 повідомила, що для вирішення питання про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки позивачу необхідно звернутися до ГУ Держгеокадастру у Київській області.

ГУ Держгеокадастру в Київській області, розглянувши його заяву, листом від 12.07.2017 повідомило, що у ГУ Держгеокадастру відсутні правові підстави для вирішення даного питання.

Позивач не погоджується з даною позицією відповідача, оскільки відповідно до ст. 122 ЗК України розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів належить виключно до компетенції Центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Зобов'язано ГУ Держгеокадастру у Київській області прийняти рішення щодо виділення гр. ОСОБА_2 земельної ділянки в натурі (на місцевості) як власнику земельної частки (паю) за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області в розмірі середньої частки (паю) 2, 87 в умовних кадастрових гектарах як члена акціонерного товариства пайовиків «Зоря» села Владиславка Миронівського району Київської області.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що рішенням Миронівського районного суду Київської області від 16 лютого 2016 року у цивільній справі № 371/1864/15-ц за позовом ОСОБА_2 до Миронівської районної державної адміністрації, відділу Держземагенства у Миронівському районі Київської області, Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області, СТОВ «Зоря» про визнання права на земельний пай у порядку спадкування за законом, за ОСОБА_2 визнано право на земельний пай розміром 2,87 в умовних кадастрових гектарах у акціонерному товаристві пайовиків «Зоря» села Владиславка Миронівського району Київської області у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі рішення суду від 16.02.2016, відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», позивач звернувся з заявою до Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області про виділення йому в натурі (на місцевості) земельного паю розміром 2,87 в умовних кадастрових гектарах на території Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Владиславська сільська рада Миронівського району Київської області листом від 21 грудня 2016 року № 02-42/786 повідомила позивача про те, що на території Владиславської сільської ради відсутні вільні землі сільськогосподарського призначення (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва).

У подальшому позивач звернувся до Миронівської районної державної адміністрації з заявою про виділення йому в натурі земельного паю.

Миронівська районна державна адміністрація Київської області листом від 26 травня 2017 року повідомила, що для вирішення питання про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки необхідно звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

Позивач 14 червня 2017 року звернувся з заявою про виділення земельного паю в натурі (на місцевості) до Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

Головне управління Держгеокадастру у Київській області, розглянувши заяву, повідомило листом від 12.07.2017 року № М-20860/0-11728/6-17 про те, що сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Також Головне управління Держгеокадастру у Київській області зазначило, що у Головного управління відсутні правові підстави щодо прийняття рішення про виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості.

Отже, Головне управління Держгеокадастру у Київській області листом від 12.07.2017 року № М-20860/0-11728/6-17 фактично відмовило позивачу у прийнятті рішення щодо виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), мотивуючи цю відмову відсутністю правових підстав.

Позивач, не погоджуючись з даною відмовою звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, дорученнями Прем'єр-міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, дорученнями Міністра аграрної політики та продовольства України, його першого заступника та заступників, наказами Держгеокадастру, дорученнями Голови Держгеокадастру та його заступників, актами місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням.

Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Київській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, Головне управління є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Миронівського районного суду Київської області від 16 лютого 2016 року у цивільній справі № 371/1864/15-ц за позовом ОСОБА_2 до Миронівської районної державної адміністрації, відділу Держземагенства у Миронівському районі Київської області, Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області, СТОВ «Зоря» про визнання права на земельний пай у порядку спадкування за законом, за ОСОБА_2 визнано право на земельний пай розміром 2,87 в умовних кадастрових гектарах у акціонерному товаристві пайовиків «Зоря» села Владиславка Миронівського району Київської області у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вищевказаним рішенням Миронівського районного суду Київської області встановлено, що згідно з списком громадян - членів акціонерного товариства пайовиків «Зоря», який є додатком № 1 до державного акту на право колективної власності на землю, яка знаходиться на території Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області, ОСОБА_4 була членом цього товариства, про що свідчить запис № 413.

Відповідно до ст. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач звернувся до Головного управління з клопотанням від 20.06.2017 стосовно виділення в натурі (на місцевості) земельного паю розміром 2,87 умовних кадастрових га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області.

Головне управління розглянуло вказаний лист та надало відповідь про відсутність правових підстав щодо прийняття рішень про виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості).

Керуючись ст.ст. 121, 122 Земельного кодексу України Головне управління відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області та розмір земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не може перевищувати більше 2,0 га.

Головне управління передає земельні ділянки у власність громадянам у порядку визначеному ст. 118 Земельного кодексу України.

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Відповідно до ст. 5 вищезазначеного Закону визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), а саме: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу емельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Таким чином, виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) можливе лише із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності та на підставі відповідного рішення сільських, селищних, міських ради щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) є підставою для прийняття рішення районною державною адміністрацією про виділення земельної частки (паю) з земель запасу або резервного фонду земель, що не було враховано під час прийняття рішення першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на положення ч.1 ст.118 Земельного кодексу України, яка визначає порядок набуття права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно із преамбулою Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам. сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

На підставі вище зазначеного, колегія судді зазначає, що чинне земельне законодавство передбачає два способи безоплатного одержання громадянами земель для ведення особистого селянського господарства: із земель державної або комунальної власності на підставі Земельного кодексу України; із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності на підставі Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України у справі № К/16543/10 (номер у СРСР 21835831).

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що при прийнятті рішення щодо виділення позивачу земельної ділянки в натурі (на місцевості) як власнику земельної частки (паю) повинен використовуватися саме Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», а не Земельний кодекс України, оскільки Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» є спеціальним законодавчим актом, який регулює питання виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам.

В свою чергу Земельний кодекс України регулює питання щодо безоплатного одержання громадянами земель із земель державної або комунальної власності в порядку приватизації, що у даному випадку не відбувається.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості ) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені (невитребувані і земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) або їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, якщо відоме їх місцезнаходження.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно проекту роздержавлення і приватизації земель акціонерного товариства «Зоря» с. Владиславка. на території Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області землі резервного фонду відсутні та відсутні невитребувані земельні частки (паї), що в свою чергу унеможливлює виконання Головним управлінням оскаржуваної постанови.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до не правильного висновку щодо задоволення позовних вимог, а тому постанова суду першої інстанції має бути скасована з постановленням нової про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому постанова Київського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області - задоволити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, треті особи: Владиславська сільська рада Миронівського району Київської області, Миронівська районна державна адміністрація Київської області, про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 17 квітня 2018 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб