Справа № 826/58/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

12 квітня 2018 року справа №826/58/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.)
до1. Дніпровського екологічного прокурора, державного радника юстиції 2 класу - Галкіна Олександра Борисовича (далі по тексту - відповідачі 1, Дніпровський прокурор Галкін О.Б.) 2. Дніпровської екологічної прокуратури (далі по тексту - відповідач 2)
треті особи1. Дніпропетровський міжрайонний екологічний прокурор, старший радник юстиції - Новіков Юрій Миколайович (далі по тексту - третя особа 1) 2. Головне управління Державної казначейської служби у місті Києві (далі по тексту - третя особа 2) 3. Генеральна прокуратура України (далі по тексту - третя особа 3)
про1) визнання нечинним наказу відповідача 1 від 17 грудня 2013 року №516к про звільнення позивача; 2) зобов'язання відповідача 1 скасувати наказ від 17 грудня 2013 року №516к про звільнення позивача; 3) поновлення на посаді прокурора Дніпропетровської міжрайонної екологічної прокуратури ОСОБА_1; 4) стягнення з Дніпровського екологічного прокурора суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18 грудня 2013 року до моменту фактичного поновлення на роботі; 5) зобов'язання Дніпровського екологічного прокурора зарахувати позивачу період вимушеного прогулу з 18 грудня 2013 року у стаж проходження служби на посаді прокурора Дніпропетровської міжрайонної екологічної прокуратури; 6) стягнення з Державного бюджету України на користь позивача витрат, пов'язані з оплатою допомоги адвоката в сумі 15 300,00 грн.; 7) стягнення з Державного бюджету України на користь позивача суми завданої моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з підстав незаконності свого звільнення, оскільки рапорт про звільнення написано внаслідок залякування та під тиском, у зв'язку із конфліктом щодо відмови ОСОБА_1 вплинути на дружину - суддю Дніпропетровського адміністративного окружного суду при розгляді справи, та без зазначення дати майбутнього звільнення; позивач фактично не надав згоди на звільнення "за угодою сторін", а тому законних підстав для звільнення ОСОБА_1 не існувало; у свою чергу незаконне звільнення є підставою для поновлення позивача на займаній посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

У письмовому поясненні щодо позовних вимог позивач також додатково зазначив, що при написанні рапорту про звільнення ним не ставилась дата його написання, дата 17 грудня 2013 року проставлена невідомою особою, а не позивачем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 січня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/58/14, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2014 року на підставі пункту 3 частини другої статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України зупинено провадження у справі №826/58/14 до одержання результатів почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2014 року поновлено провадження в адміністративній справі №826/58/14 та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 жовтня 2014 року призначено почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі до одержання Окружним адміністративним судом міста Києва результатів експертизи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2015 року поновлено провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2015 року призначено почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі до одержання Окружним адміністративним судом міста Києва результатів експертизи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2016 року поновлено провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 15 лютого 2018 року суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження на підставі частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачі надали письмові пояснення, у яких просили відмовити у задоволенні позову, виходячи із того, що ОСОБА_1 звільнений на підставі власноручно написаного рапорту, а відповідно до вимог статті 36 Кодексу законів про працю України звільнення за угодою сторін не передбачає обов'язкового відпрацювання двох тижнів з моменту написання рапорту до видання наказу про звільнення; крім того, доводи позивача про чинення тиску на нього та його дружину не відповідають дійсності.

Третя особа 1 письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надала.

Третя особа 2 подала письмове заперечення, у якому вказала про відсутність протиправних дій з боку Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві.

Третя особа 3 просила закрити провадження у справі у зв'язку із тим, що наказом Генеральної прокуратури України від 18 серпня 2014 року №72ш ліквідовано у структурі та штатному розписі органів прокуратури України Дніпровську екологічну прокуратуру та підпорядковані їй прокуратури, у тому числі Дніпропетровську міжрайонну екологічну прокуратуру, а до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис 15 жовтня 2015 року №5041052 про проведення державної реєстрації припинення Дніпровської екологічної прокуратури.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Наказом Дніпровської екологічної прокуратури від 17 грудня 2013 року №516к, за підписом Дніпровського екологічного прокурора Галкіна О.Б., звільнено юриста 1 класу ОСОБА_1 з 17 грудня 2013 року з посади прокурора Дніпропетровської міжрайонної екологічної прокуратури Дніпровської екологічної прокуратури та з органів Дніпровської екологічної прокуратури за угодою сторін (пункт 1 статті 36 Кодексу законів про працю України); підставою для звільнення вказано рапорт ОСОБА_1

Відповідно до часини першої статті 462 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного наказу) прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю.

Таким чином, прокурори можуть бути звільнені за загальними підставами, передбаченими підставами, передбаченими Кодексом законів про працю України.

Так, згідно з частиною першою статті 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пункт 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України передбачає, що підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Виходячи із сутності звільнення за угодою сторін, між працівником та роботодавцем має бути досягнута спільна згода на припинення трудового договору.

Водночас при звільненні за угодою сторін Кодекс законів про працю України не встановлює обмежень щодо строку повідомлення про звільнення та наявності поважних причин для припинення трудових відносин у більш короткий строк.

Наявна у справі копія рапорту ОСОБА_1 від 17 грудня 2013 року (а.с. 82 т. І) свідчить, що позивач просить звільнити його з органів прокуратури за згодою сторін.

Позивач написання вказаного рапорту про звільнення визнає, однак стверджує, що згоди на звільнення не надав, про що письмово повідомив Генерального прокурора України та Дніпровського екологічного прокурора.

Суд звертає увагу, що Кодекс законів про працю України не передбачає можливості відкликання працівником раніше досягнутої згоди на припинення трудового договору та не приймає до уваги посилання на повідомлення Генерального прокурора України та Дніпровського екологічного прокурора про не надання ним згоди на звільнення, оскільки відповідні звернення позивача направлені після звільнення, а саме 18 грудня 2013 року.

Доводи позивача про не досягнення згоди на припинення трудового договору у зв'язку із не зазначення власноручно ОСОБА_1 у рапорті про звільнення дати його написання, залишаються судом поза увагою, оскільки будь-яких доказів, які б спростовували написання дати рапорту від 17 грудня 2013 року не ОСОБА_1, а іншою невстановленою особою, матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З метою встановлення обставин написання дати рапорту ОСОБА_1 за клопотанням позивача суд неодноразово призначав судово-почеркознавчу експертизу, однак, Київський науково-дослідний інститут судових експертиз повідомив про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів, у зв'язку із не неможливістю задоволення клопотання експертів щодо надання порівняльних зразків документів для проведення експертизи, посвідчених відповідно до положень Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5, оскільки в судове засідання для посвідчення порівняльних зразків документів ОСОБА_1 не з'явився.

Крім того, суд звертає увагу, що у будь-якому випадку при відкликанні працівником згоди на припинення трудового договору обов'язковою є відповідна згода роботодавця, однак, докази, які б підтверджували, що Дніпровська екологічна прокуратура відмовилась від попередньої домовленості з позивачем про звільнення за угодою сторін, у справі відсутні.

Посилання позивача на тиск та залякування з боку відповідача 1 є лише припущенням, тому що не підтверджуються будь-якими доказами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 на підставі пункт 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України відбулося правомірно, а тому позовні вимоги про скасування наказу Дніпровської екологічної прокуратури від 17 грудня 2013 року №516к є необґрунтованими та не підтверджуються наявними у справі доказами.

Інші доводи позивача про позбавлення премії, про несвоєчасний розрахунок при звільненні та не надання оскаржуваного наказу на його вимогу, на думку суду, не стосуються спірних правовідносин, оскільки не впливають на правомірність оскаржуваного наказу, а такі дії окремо позивачем не оскаржуються.

У зв'язку із доведенням правомірності звільнення ОСОБА_4 суд також відмовляє у задоволенні решти вимог про зобов'язання вчинити дії, поновлення на посаді та стягнення коштів, які похідних позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами доведено правомірність звільнення позивача з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання Генеральної прокуратури України про закриття провадження у справі у зв'язку із ліквідацією у структурі та штатному розписі органів прокуратури України Дніпровської екологічної прокуратури та підпорядкованих їй прокуратур, у тому числі Дніпропетровської міжрайонної екологічної, суд зазначає, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) суд припинення суб'єкта владних повноважень не є підставою для закриття провадження у справі, а тому відмовляє у задоволенні клопотання.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (49080, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко