Справа № 323/3379/17
Суддя: Мінаєв М. М.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 323/3379/17
РІШЕННЯ

іменем України

12.04.2018 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАТО 2013» до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Земград» Дніпровської міської ради, про визнання протиправним та скасування скасування рішення органу місцевого самоврядування, -

В С Т А Н О В И В:

12.12.2017 року ТОВ «ШАТО 2013» звернулось до Оріхівського районного суду Запорізької області з адміністративним позовом, в якому просить скасувати як протиправне Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 26.10.2017 року № 820 «Про демонтаж рекламних засобів» (надалі - Рішення) в частині рішення про демонтаж конструкцій «ВИНА МИРА», розміщених на фасаді та спорудах у АДРЕСА_2 (п. п. 20, 21 Додатку до Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 26.10.2017 року № 820), проспект Героїв, б. 13-Л (п. 30 Додатку до Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 26.10.2017 року № 820), шосе Запорізьке, б. 14 (п. 32 Додатку до Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 26.10.2017 року № 820).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржене рішення прийняте відповідачем з посиланням на відсутність дозволу відповідача на розміщення зовнішньої реклами, що, на думку відповідача, є порушенням вимог Закону України «Про рекламу», Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067.

Однак, за ствердженням позивача, зазначені у Рішенні конструкції не містять реклами, а є вивісками (табличками), розміщення яких дозволу не потребує. Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема статті 41 Конституції України, вилучення майна з власності особи допускається виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. На теперішній час відсутнє будь-яке рішення суду, яке б дозволяло вилучати майно позивача працівникам відповідача чи іншим особам. Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ані Конституція України, ані жоден закон України не передбачає повноваження будь-якого комунального підприємства, будь-якого органу місцевого самоврядування, будь-яких посадових осіб органів місцевого самоврядування на самостійне прийняття рішення та його виконання щодо примусового вилучення з власності громадян та юридичних осіб їх власності. Крім того, позивач зазначає про те, що відповідно до частини 6 статті 9 Закону України «Про рекламу» вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою. Вивіска на фасаді магазинів «ВИНА МИРА» містить зображення знаку для товарів і послуг «ВИНА МИРА», яка зареєстрована у встановленому законом порядку, та зображення мапи світу. Знак для товарів і послуг «ВИНА МИРА» належить громадянину ОСОБА_2, що посвідчується свідоцтвом на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1, та знаходиться у користуванні позивача на підставі відповідного ліцензійного договору.

Також в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на відсутність у відповідача повноважень на прийняття таких рішень.

З 15.12.2017 року набрав чинності КАС України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII.

Пунктом 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» КАС України у новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, а також надавши письмові пояснення по суті позову, які доповнюють і деталізують доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, письмових заяв по суті справи не подав.

Третя особа явку представника в судове засідання не забезпечила, подавши письмові заперечення проти позову, в яких виклала положення чинного законодавства про рекламу, які, на його думку, стосуються спірних правовідносин, а також послався на локальні нормативні акти з питань регулювання відносин у сфері розміщення зовнішньої реклами, прийняті виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, на підставі яких були прийняті оскаржуване попередження, і з яких, на думку відповідача, випливає законність та обґрунтованість його дій та рішень..

Крім того, відповідач послався на визначення поняття вивіски чи таблички, визначене у п. Типових правил розміщення зовнішньої реклами, а також вимоги, які висуваються до таких вивісок чи табличок, та стверджував, що зазначені Рішенні вивіски перевищують встановлений законодавством розмір у 3 кв. м, що також зобов'язувало позивача отримати дозвіл на їх розміщення.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши надані учасниками справи пояснення, заперечення та докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, суд прийшов до висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням позивача є: АДРЕСА_1. Позивач має ідентифікаційний код НОМЕР_2.

У володінні та користуванні позивача знаходиться нежиле приміщення у за адресою АДРЕСА_2, яке використовуються позивачем для розміщення фірмового магазину з продажу алкогольних напоїв та супутніх товарів, на підставі Договору оренди частини нежитлової будівлі від 09.08.2016 року між позивачем та ТОВ НПК «УКРМЕТКОМПЛЕКС».

Також у володінні та користуванні позивача знаходиться нежиле приміщення у за адресою АДРЕСА_3, яке використовуються позивачем для розміщення фірмового магазину з продажу алкогольних напоїв та супутніх товарів, на підставі Договору оренди нерухомого майна від 24.03.2017 року між позивачем та ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7

Крім того, у володінні та користуванні позивача знаходиться нежиле приміщення у за адресою м. Дніпро, вул. Запорізьке шосе, б. 14, яке використовуються позивачем для розміщення фірмового магазину з продажу алкогольних напоїв та супутніх товарів, на підставі Договору оренди нежитлового приміщення від 08.06.2016 року між позивачем та ОСОБА_8

Крім того, на підставі Ліцензійного договору про надання дозволу на використання об'єкта права інтелектуальної власності від 01.09.2016 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_2, позивачу належить невиключна проста ліцензія на використання знаку для товарів і послуг «ВИНА МИРА» для відкриття і роботи мережі фірмових магазинів «ВИНА МИРА» в межах послуг 33 класу міжнародної класифікації товарів і послуг. Вказаний знак для товарів і послуг належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва № НОМЕР_1.

На фасаді вказаних нежитлових приміщень позивач розмістив вивіски з написом «ВИНА МИРА» та словами «Фирменный магазин», а також вивіски із зображеннями мапи світу та Ейфелевої вежі, які виготовлені ТОВ «РА «Хорошая компания» на замовлення позивача та належать позивачу на праві власності.

Судом встановлено також, що інформація на конструкціях, про демонтаж яких внесені оскаржені приписи, не містить ознак зовнішньої реклами, що підтверджується таким.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про рекламу», реклама - це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

З цього визначення випливає, що певна інформація може бути визнана рекламою лише тоді, коли вона вказує на конкретну, індивідуально визначену особу, або на конкретний, індивідуально визначений товар, із зазначенням найменування, якісних показників, країни походження, виробника тощо.

Разом з тим розміщені на конструкціях позивача словосполучення «фирменный магазин» та «ВИНА МИРА» не містять такої індивідуалізації, а тому не призначені й за своїм інформативним наповненням не здатні сформувати або підтримати обізнаність споживачів та їх інтерес щодо конкретної особи чи конкретного товару.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу», вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Як було встановлено судом, словосполучення «ВИНА МИРА» буквами білого кольору на червоному фоні є зареєстрованою торговельною маркою, знаходиться у володінні та користуванні позивача на підставі належним чином укладеного ліцензійного договору.

Таким чином, зазначені конструкції не є рекламою, а їх розміщення не породжує у позивача обов'язку отримати дозвіл на це у відповідному органі місцевого самоврядування.

Аналогічна позиція була висловлена судовою колегією Вищого адміністративного суду України у аналогічних справах № К/800/60033/14 від 02.04.2015 року, № К/800/1707/16 від 17.02.2016 року, № К/800/13739/15 від 04.02.2016 року тощо.

Посилання ж відповідача на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 19.02.2013 року у справі № 21-18а13, суд відхиляє, оскільки предметом оцінки у цій справі було наявність чи відсутність у органу місцевого самоврядування повноважень щодо контролю за дотримання порядку розміщення зовнішньої реклами. При вирішенні справи за адміністративним позовом ТОВ «ШАТО 2013» суд не ставить під сумнів наявність у відповідача відповідних повноважень, а виходить з того, що належні позивачу конструкції не є носіями зовнішньої реклами. З огляду на це, вказана правова позиція ВСУ не має відношення до цієї справи.

Всі інші доводи третьої особи суд також відхиляє, оскільки вони не спростовують наведених вище висновків.

Крім того, таких висновків дотримався й Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в аналогічній справі № 323/1767/17 (постанова від 06.02.2018 року) за позовом ТОВ «ШАТО 2013» до Комунального підприємства «Земград» Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування попередження про усунення порушень законодавства про зовнішню рекламу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноваженьв.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначено у п. 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7, суди повинні виходити з того, що вимоги про визнання акта владного органу недійсним або неправомірним тощо є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акта протиправним.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів перед судом правомірності своїх дій та рішень.

Відповідач не довів також, що спірні вивіски були розміщені позивачем з порушенням вимог до цих вивісок стосовно максимально допустимою площі поверхні.

Таким чином, адміністративний позов є законним та обґрунтованим, і тому підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ч. 2 ст. 19, ст. 41 Конституції України, ст. 9 Закону України «Про рекламу», керуючись ст. ст. 2-12, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАТО 2013» до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Земград» Дніпровської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 26.10.2017 року № 820 «Про демонтаж рекламних засобів» в частині рішення про демонтаж конструкцій «ВИНА МИРА», розміщених на фасаді та спорудах у АДРЕСА_2 (п. п. 20, 21 Додатку до Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 26.10.2017 року № 820), проспект Героїв, б. 13-Л (п. 30 Додатку до Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 26.10.2017 року № 820), шосе Запорізьке, б. 14 (п. 32 Додатку до Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 26.10.2017 року № 820).

Повний текст рішення складений 16.04.2018 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили і є остаточним після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв