Справа № 826/20359/16
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів Земляна Г.В., Мельничук В.П.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Бондар О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного реєстратора Департаменту з питань державної реєстрації Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань державної реєстрації Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань державної реєстрації Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 про зобов'язання скасувати реєстрацію прав набувача ОСОБА_4 та провести реєстрацію прав відчуження майна ОСОБА_5 за наслідувачем за заповітом ОСОБА_2.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2018 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань державної реєстрації Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Корчинської Лілії Володимирівни від 13.06.2016 №30017803 про відмову у скасуванні.

Зобов'язано Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань державної реєстрації Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) скасувати реєстрацію прав набувача майна ОСОБА_4 на 50/100 частини квартири АДРЕСА_1

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, апелянтом було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та не повне з'ясування обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Представник апелянта в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Третя особа до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що не перешкоджає розгляду справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_5 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1.

19.03.2013 між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладено договір довічного утримання (догляду), згідно якого ОСОБА_5 передає у власність ОСОБА_4, а остання приймає у власність 50/100 частин квартири за АДРЕСА_1

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 29.03.2016 у справі №758/13846/14-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання договору та скасування державної реєстрації, позов задоволено частково, розірвано договір довічного утримання, який укладений між ОСОБА_5 до ОСОБА_4 від 19.03.2013, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ільяшовим О.В., зареєстрований в реєстрі за №703, в іншій частині позову відмовлено.

Відповідно до Заповіту від 13.09.2013, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ільяшовим О.В. та зареєстрований в реєстрі за №365, ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті.

10.06.2016 позивач на підставі рішення Подільського районного суду міста Києва від 29.03.2016 у справі №758/13846/14-ц звернувся до Департаменту з питань державної реєстрації Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з заявою за реєстраційним номером 17216409 про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 на об'єкт нерухомого майна: 50/100 частин квартири за АДРЕСА_1

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань державної реєстрації Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13.06.2016 №30017803 відмовлено позивачу у скасуванні державної реєстрації, у зв'язку з тим, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 29.03.2016 у справі №758/13846/14-ц містить в резолютивній частині вказівку лише про розірвання договору довічного утримання.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням державного реєстратора, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 29.03.2016 у справі №758/13846/14-ц розірвано договір довічного утримання, який був підставою реєстрації за ОСОБА_4 права власності на 50/100 частини квартири, а відтак рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань державної реєстрації Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Корчинської Лілії Володимирівни від 13.06.2016 №30017803 про відмову у скасуванні є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об'єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 25.12.2015, № 1127 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (станом на момент виникнення спірних правовідносин) розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

Згідно з п. 1 частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Так, приписами ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Як вказано вище, позивач на підставі рішення Подільського районного суду міста Києва від 29.03.2016 у справі №758/13846/14-ц звернувся до державного реєстратора з заявою за реєстраційним номером 17216409 про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 на об'єкт нерухомого майна: 50/100 частин квартири за АДРЕСА_1

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Згідно з ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України (станом на момент виникнення спірних правовідносин), якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відтак, суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки рішенням Подільського районного суду міста Києва від 29.03.2016 у справі №758/13846/14-ц розірвано договір довічного утримання, який був підставою реєстрації за ОСОБА_4 права власності на 50/100 частини квартири, то відмова державного реєстратора у скасуванні реєстрації прав набувача за ОСОБА_4 є неправомірною.

Відтак, суд першої інстанції правомірно визнав протиправним та скасував рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань державної реєстрації Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Корчинської Лілії Володимирівни від 13.06.2016 року №30017803.

Стосовно доводів апелянта про неправомірність висновків суду першої інстанції в частині того, що представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача скасувати реєстрацію прав набувача майна ОСОБА_4, то зазначені посилання не спростовують правомірність задоволення позовних вимог в частині, з урахуванням наявності рішення суду, яким розірвано договір довічного утримання.

Щодо посилань апелянта про те, що у випадку звернення позивача з відповідною заявою до будь-якого суб'єкта державної реєстрації прав, такий державний реєстратор може провести відповідні реєстраційні дії, то на переконання колегії суддів, такий аргумент жодним чином не доводить правомірність відмови ОСОБА_2 в задоволенні заяви рішенням відповідача - Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань державної реєстрації Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13.06.2016 № 30017803, та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду від 25.01.2018.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги ОСОБА_2 правомірно частково задоволені судом першої інстанції.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного реєстратора Департаменту з питань державної реєстрації Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 16.04.2018)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук