Справа № 812/233/18
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2018-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2018 року справа №812/233/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 р. у справі № 812/233/18 (головуючий І інстанції Смішлива Т.В.) за позовом ОСОБА_2 до Біловодського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2018 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Біловодського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - УПФУ, відповідач), в якому просила: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу; зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії за віком позивачу з квітня 2016 року та сплатити виниклу заборгованість з квітня 2016 року на рахунок відкритий у філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк»; стягнути з відповідача компенсацію витрат частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати з 01 квітня 2016 року по день стягнення компенсації (а.с.3-6).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу протягом п'яти календарних днів з дати отримання ухвали усунути недоліки позовної заяви, шляхом надання суду, уточненої позовної заяви, оформленої з дотриманням статей 160, 161 КАС України, власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, належним чином завірених копій доказів, наданих до адміністративного позову, докази на підтвердження невиплати відповідачем пенсії саме з квітня 2016 року (а.с.1-2).

08 лютого 2018 року до суду першої інстанції від позивача на виконання ухвали суду надійшло клопотання про усунення недоліків, до якого додано уточнююча позовна заява з письмовим підтвердженням не подання іншого позову, заяву щодо надання доказів по справі, скаргу на суддю (а.с16-24).

У заяві щодо надання доказів по справі зазначено, що згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначено, що відповідач не заперечує факт щодо невиплати пенсії з квітня 2016 року. (а.с.20-21).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви на п'ять календарних днів з дня отримання ухвали суду та запропоновано позивачу протягом п'яти календарних днів з дати отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду:

- доказів перебування позивача як пенсіонера на обліку в Біловодському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області та доказів на підтвердження припинення нарахування та виплати пенсійних виплат саме з 01 квітня 2016 року,

- належним чином завірених копій доказів наданих до адміністративного позову, а саме з відміткою про засвідчення, яка складається зі слів "Згідно з оригіналом", особистого підпису позивача як особи, яка засвідчує копію, його ініціалів та прізвища, а також дати засвідчення копії документа,

- обґрунтування строків звернення до суду з урахуванням вимог ст. 122 КАС України, а за необхідності відповідної заяви про їх поновлення, оформленої у відповідності до вимог ст. 167 КАС України з додаванням доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду;

- навести розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати з 01 квітня 2016 року по день стягнення компенсації з відповідними доказами (а.с.25-26).

19 лютого 2018 року позивачем до суду надано заяву у якій зазначено, що недоліки усунуті 05.02.2018 року, належним чином завірені копії документів які додані до позовної заяви будуть надані у судове засідання (а.с.28).

27 лютого 2018 року та 08 березня 2018 року позивачем була подана заява на усунення недоліків, в які зазначено, що докази нарахування та виплати пенсії позивачу знаходяться у відповідача суб'єкта владних повноважень, позивач не має можливості представити суду данні докази підтвердження припинення нарахування та виплати пенсійних виплат. Відповідач будь-яких довідок, нового пенсійного посвідчення або інших доказів які підтверджують перебування позивача на обліку у Біловодському об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Луганської області не надавав. Позивач не може надати докази на підтвердження припинення нарахування та виплати пенсійних виплат, оскільки відповідач не приймав рішення про зупинення виплати пенсії. Зазначено, що строк звернення до суду позивач не пропустив відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV та ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII. Також зазначено, що навести розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати з 01 квітня 2016 року не має можливості, оскільки розрахунок проводиться у місяці здійснення виплати заборгованості, який позивач не має можливості встановити (а.с.29-35).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року адміністративний позов повернуто позивачеві (а.с.37-38).

Позивач, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вказані судом недоліки суперечать ст.. 77 КАС України, за якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач не заперечує факт щодо невиплати пенсії з квітня 2016 року. Вимоги щодо надання належним чином завірених копій документів доданих до позову мають формальний характер і не перешкоджають суду вчинити дії необхідні для відкриття провадження у справі. Вимог про надання обґрунтованого розрахунку суми компенсації позивач не має можливості виконати, оскільки розрахунок проводиться у місяці здійснення виплати заборгованості, який позивач не має можливості встановити (а.с.43-44).

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

Суд першої інстанції в обґрунтування ухвали про повернення позовної заяви зазначив, що суду не надано доказів перебування позивача, як пенсіонера на обліку в Біловодському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області, оскільки в позовній заяві та заяві про звільнення від сплати судового збору зазначено різні територіальні управління Пенсійного фонду України, в яких позивач начебто перебуває на обліку, та доказів на підтвердження припинення нарахування та виплати пенсійних виплат саме з 01 квітня 2016 року, належним чином завірених копій доказів наданих до адміністративного позову, а саме з відміткою про засвідчення, яка складається зі слів "Згідно з оригіналом", особистого підпису позивача як особи, яка засвідчує копію, його ініціалів та прізвища, а також дати засвідчення копії документа та обґрунтованого розрахунку суми компенсації

Згідно ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З аналізу наведених норм вбачається, що підстави для залишення позовної заяви без руху встановлені саме статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла до 15.12.2017 року), перелік яких є вичерпним.

Відповідно до частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у позовній заяві зазначаються: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв'язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб'єкта владних повноважень; 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; 10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб'єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт; 11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

За частиною 4 та 5 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, участь у судовому засіданні щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів, про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги, якщо відповідний орган відмовив у її наданні, тощо.

За статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Отже, зазначеними нормами визначено обов'язок викласти обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, з зазначенням доказів, що їх підтверджують, зазначити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви, та надати наявні в нього докази. У разі неможливості подання разом із позовною заявою доказів, позивач письмово повідомляє про це суд з зазначенням причин неможливості їх подання.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем у позові зазначено позовні вимоги, з викладенням обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги. До позову на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, надані копії документів, а саме паспорту, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, пенсійного посвідчення, довідки внутрішньо переміщеної особи.

Також, у заявах на усунення недоліків, було зазначено, що доказів перебування на обліку в Біловодському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області, та доказів на підтвердження припинення нарахування та виплати пенсійних виплат саме з 01 квітня 2016 року, позивач не має можливості надати, оскільки відповідач не приймав рішення про зупинення виплати пенсії, докази нарахування та виплати пенсії позивачу знаходяться у відповідача, довідок, нового пенсійного посвідчення або інших доказів які підтверджують перебування позивача на обліку у відповідача, відповідач позивачу не надавав.

Судом першої інстанції належної оцінки зазначеним обставинам не надано.

Отже, позивачем було надано наявні у нього докази та зазначено про неможливість надання доказів, які визначені судом в ухвалах від 29 січня 2018 року та 13 лютого 2018 року.

Крім того, відповідно до частини 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

За частиною 3 та 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

За частиною 4, 7 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може витребувати докази також до подання позову в порядку, встановленому статтями 114 - 117 цього Кодексу. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов'язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п'яти днів з дня вручення ухвали.

За частиною 1 статті 174 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 251 цього Кодексу.

Також, відповідно до п. 5, 7 ч.2 ст.180 Кодексу адміністративного судочинства України, у підготовчому засіданні суд: роз'яснює учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з'ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом, чи причини їх неподання; пропонує учасникам справи надати суду додаткові докази або пояснення; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових та електронних доказів за їх місцезнаходженням; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання; вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше;

Отже, суд може запропонувати надати докази або витребувати докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи. Питання витребування доказів суд вирішує при відкритті провадження в ухвалі так і після відкриття та підготовки до розгляду. З урахуванням положень ст.. 180 КАС України, питання щодо подання позивачем доказів, на які вони посилаються у позові, вирішується судом після відкриття у підготовчому засіданні, за результатами чого суд може запропонувати їх надати або витребувати.

Суд зазначає, що законодавство вимагає подання саме наявних у позивача доказів. Норми процесуального законодавства не містять підстави для залишення без руху та повернення позову, як ненадання позивачем доказів, які він не має можливості подати. Процесуальним законодавством обов'язок щодо доказування покладено на суб'єкта владних повноважень, а тому залишення позову без руху з підстав не надання суду доказів, які позивач не має можливості надати, суперечать вимогам процесуального законодавства.

Суд першої інстанції з врахуванням вимог КАС України повинен був вирішити справу на підставі наявних доказів, або витребувати необхідні докази.

Таким чином, при зверненні до суду позивачем було дотримано вимоги 160, 161 КАС України, надано всі докази які позивач мав та наведено підстави неможливості подання доказів зазначених судом в ухвалі, що спростовує висновки суду першої інстанції.

Стосовно вимог суду про надання належним чином завірених копій доказів доданих до адміністративного позову, а саме з відміткою про засвідчення, яка складається зі слів "Згідно з оригіналом", особистого підпису позивача як особи, яка засвідчує копію, його ініціалів та прізвища, а також дати засвідчення копії документа, суд зазначає наступне.

Стаття 161 КАС України не містить вимог щодо засвідчення доказів наданих до адміністративного позову. Зазначені вимоги містяться у статті 94 КАС України.

За частиною 1 - 2, 4 - 6 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Отже, за вимогами законодавства надані стороною докази, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, засвідчуються підписом особи яка їх надала та яка має оригінал доказу із зазначенням дати такого засвідчення.

Суд звертає увагу, що позивачем до позову було надано копії паспорту, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, пенсійного посвідчення, довідки внутрішньо переміщеної особи. Докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, позивач не надавав, зазначив в клопотанні про неможливість їх подання. Також, позивачем у заяві про усунення недоліків зазначено, що завірені копії наданих документів будуть подані у судове засідання. Судом першої інстанції належної оцінки зазначеним обставинам також не надано.

Отже, суд першої інстанції повинен був врахувати зазначені обставини щодо неможливості подання завірених копій документів, які стосуються предмету доказування, та у відповідності до вимог КАС України мав витребувати їх ухвалою або дослідити оригінали у судовому засіданні, а у разі не подання оригіналів не брати їх до уваги, як докази. Також, надані до позову документи які суд вимагає засвідчити позивача, не стосуються спірного питання - правомірності припинення відповідачем виплати пенсії позивачу.

Стосовно посилання суду першої інстанції на необхідність надання обґрунтованого розрахунку суми компенсації, суд зазначає, що статті 160, 161 КАС України не містять вимог щодо подання вказаного розрахунку. Крім того, в заявах на усунення недоліків позивач зазначив про неможливість надання розрахунку, оскільки розрахунок проводиться у місяці здійснення виплати заборгованості, який позивач не має можливості встановити. Судом першої інстанції належної оцінки зазначеним обставинам також не надано.

Згідно статті 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

У справі v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а отже підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 р. у справі № 812/233/18 - задовольнити.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 р. у справі № 812/233/18 - скасувати.

Справу направити до Луганського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Повне судове рішення складено та підписано 13 квітня 2018 року

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Геращенко

І.Д. Компанієць