Справа № 127/19177/17
Суддя: Воробйов В. В.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/787/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

при секретарі Середі Ю.В.,

за участю представника відповідача Павич О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці, про зобов'язання призначити та виплачувати пенсію за віком, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці, про зобов'язання призначити та виплачувати пенсію за віком.

Адміністративний позов мотивований тим, що позивач ОСОБА_3, громадянка України ІНФОРМАЦІЯ_1, 04.10.2000 року виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль. Перед виїздом за кордон ОСОБА_3 мешкала за адресою: АДРЕСА_1.

В період з 25.07.1977 року по 31.08.2000 року позивач працювала на різних посадах та підприємствах та відповідно за вказаний період у неї наявний трудовий стаж, що підтверджується копією трудової книжки, яка заведена 23.08.1977 року. 28.07.2016 року представник позивача ОСОБА_4, діючи на підставі посвідченої та апостильованої довіреності від ОСОБА_3, поштовим зв'язком звернулася до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці із заявою №314 від 26.07.2016 про призначення пенсії за віком, до якої додала копію довіреності, копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, копію паспорта, копію трудової книжки, копію диплому НОМЕР_3 від 25.06.1977, оригінал заяви ОСОБА_3, про призначення пенсії, посвідченої нотаріально та апостильованої. 11.08.2016 листом Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці №130/Ж-2 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Зокрема, відмовляючи у призначенні позивачу пенсії за віком, відповідачем зазначено, що виникнення права на пенсію пов'язується з умовою постійного проживання заявника на території України або укладенням Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення - в разі проживання таких осіб в іншій країні, та оскільки позивач постійно проживає та зареєстрована в державі Ізраїль, а договору в області пенсійного забезпечення між країною Ізраїль та Україною не укладено, відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_3, пенсії по віку.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.04.2017 року (справа № 127/2126/17) визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці, викладену в листі від 11.08.2016 року №130/Ж-2, щодо призначення ОСОБА_3, пенсії за віком та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці повторно розглянути заяву ОСОБА_3, №314 від 26 липня 2016 року про призначення пенсії за віком.

Проте, на виконання вказаного рішення суду відповідач протоколом 712221 від 20.06.2017 року відмовив у призначенні пенсії за віком ОСОБА_3, оскільки в установленому законодавством порядку за призначенням пенсії за віком ОСОБА_3, не зверталась, оригінали документів чи їх посвідчені копії, зокрема: документ, що посвідчує особу, місце її проживання, а також документи про стаж, в управління не надавались.

Відтак, позивач вважає дії відповідача щодо незаконної відмови у призначенні пенсії неправомірними, дискримінаційними та такими, що суперечать чинному законодавству, а тому звернулася до суду з адміністративним позовом та просила визнати протиправною відмову Пенсійного фонду України в м.Вінниці від 26.06.2017 року щодо призначення пенсії за віком ОСОБА_3; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці призначити та виплачувати ОСОБА_3 пенсію за віком з 28.07.2016 року, тобто з дати першого звернення за призначенням пенсії, у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Ухвалою суду у справі відкрито провадження в порядку скороченого провадження.

Відповідачем були надані заперечення проти позову, відповідно до яких відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що виникнення права на пенсію пов'язується з умовою постійного проживання заявника на території України або укладенням Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення - в разі проживання таких осіб в іншій країні. Таким чином, на думку відповідача, оскільки позивач постійно проживає в державі Ізраїль, а договору щодо пенсійного забезпечення між країною Ізраїль та Україною не укладено - відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_3, пенсії по віку. Крім того, як зазначає відповідач, позивачем не було надано жодного документа із необхідних та передбачених Порядком подання та оформлення документів для призначення пенсії. У відповідача не було змоги співставити дані, що наведені в копіях документів із оригіналами таких документів, оскільки заява про призначення пенсії від представника надійшла поштою.

Ухвалою суду вказану справу призначено до судового розгляду в судовому засіданні, оскільки за результатами розгляду заперечення відповідача суд дійшов висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання.

Позивач та повноважний представник позивача в судове засідання не з'явилися, однак до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2, від 10.04.2018 року, в якій представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд розглянути справу без участі позивача та її представника.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, 04.10.2000 року виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль. Перед виїздом за кордон ОСОБА_3 мешкала за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1 а.с. 53-71).

В період з 25.07.1977 року по 31.08.2000 року позивач працювала на різних посадах та підприємствах та відповідно за вказаний період у неї наявний трудовий стаж, що підтверджується копією трудової книжки, яка заведена 23.08.1977 року (Т.1 а.с. 73-80).

28.07.2016 року представник позивача ОСОБА_4, діючи на підставі посвідченої та апостильованої довіреності від ОСОБА_3, поштовим зв'язком звернулася до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці із заявою №314 від 26.07.2016 року про призначення пенсії за віком, до якої додала копію довіреності, копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, копію паспорта, копію трудової книжки, копію диплому НОМЕР_3 від 25.06.1977, оригінал заяви ОСОБА_3, про призначення пенсії, посвідченої нотаріально та апостильованої (Т.1 а.с. 26-31).

11.08.2016 року листом Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці №130/Ж-2 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Зокрема, відмовляючи у призначенні позивачу пенсії за віком, відповідачем зазначено, що виникнення права на пенсію пов'язується з умовою постійного проживання заявника на території України або укладенням Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення - в разі проживання таких осіб в іншій країні, та оскільки позивач постійно проживає та зареєстрована в державі Ізраїль, а договору в області пенсійного забезпечення між країною Ізраїль та Україною не укладено, відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_3, пенсії по віку (Т.1 а.с. 32-34).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.04.2017 року (справа № 127/2126/17) визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці, викладену в листі від 11.08.2016 року №130/Ж-2, щодо призначення ОСОБА_3, пенсії за віком та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці повторно розглянути заяву ОСОБА_3, №314 від 26 липня 2016 року про призначення пенсії за віком. Вказана постанова суду ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 року залишена без змін (Т.1 а.с. 35-47).

На виконання вказаного рішення суду відповідач протоколом 712221 від 20.06.2017 року відмовив у призначенні пенсії за віком ОСОБА_3, оскільки в установленому законодавством порядку за призначенням пенсії за віком ОСОБА_3, не зверталась, оригінали документів чи їх посвідчені копії, зокрема: документ, що посвідчує особу, місце її проживання, а також документи про стаж, в управління не надавались (Т.1 а.с. 49-51).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Частиною 1 статті 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

У той же час статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Крім того, Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначаються Законом №1058-IV.

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до Порядку №22-1, подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем, проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

За приписами пункту 29 Порядку №22-1, за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України», документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Позивач, у розумінні Закону України «Про громадянство України» є громадянином України і у відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за наявності відповідного страхового стажу набув право на отримання пенсії за віком.

Як визначено частиною 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Зважаючи на вищу юридичну силу Конституції України поряд із Законом України «Про пенсійне забезпечення» і більш пізнє прийняття Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до положень якого позивач має право на призначення пенсії на підставі положень статті 26 цього Закону не залежно від місця проживання.

Згідно ст. 44 Закону №1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 5 статті 45 Закону №1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно ст. 80 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника.

Відповідно до вимог ст. 82 Закону №1788-XII подані для призначення пенсії документи розглядаються не пізніше 10 днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження видається або надсилається заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

З аналізу вищевказаних правових норм слідує, що органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав позивачу розписку про перелік відсутніх документів.

Так, відповідно до п.2.23 Порядку №22-1, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Суд встановив, що представником позивача до заяви додано всі необхідні оригінали документів для огляду та засвідчення копій, а саме: копія довіреності; копія паспорту; копія ІПН; копія пенсійного посвідчення; копія трудової книжки; оригінал апостильованої заяви позивача, що підписана особисто ОСОБА_3, підпис якої завірено нотаріально (а.с. 25-31).

Крім цього, суд звертає увагу, що як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, слід враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Пунктом 1.7 Порядку № 22-1 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Тому позивачу слід призначити пенсію з 28.07.2016 року, тобто з дати її першого звернення до відповідача за призначенням пенсії.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

В силу ст. 139 КАС України, суд вважає за можливе стягнути з управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці за рахунок його бюджетних асигнувань 640,00 грн. судового збору на користь ОСОБА_3.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 2. 6, 139, 241-244, 246, 250 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці, про зобов'язання призначити та виплачувати пенсію за віком - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Пенсійного фонду України в м.Вінниці від 26.06.2017 року щодо призначення пенсії за віком ОСОБА_3.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці призначити та виплачувати ОСОБА_3 пенсію за віком з 28.07.2016 року, тобто з дати першого звернення за призначенням пенсії, у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.) судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 13 квітня 2018 року.

Суддя: