Справа № 815/2980/17
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 р. м. Одеса Справа № 815/2980/17

Категорія: 10

Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, Білгород-Дністровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання вимоги №ф-47 від 05.05.2011 р. такою, що не є виконавчим документом (листом), не відповідає вимогам законодавства України, вимогам Закону України "Про виконавче провадження", -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Білгород-Дністровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби про визнання вимоги №ф-47 від 05.05.2011 р. такою, що не є виконавчим документом (листом), не відповідає вимогам законодавства України, вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року адміністративну позовну заяву ОСОБА_3 до Білгород-Дністровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби про визнання вимоги №ф-47 від 05.05.2011 р. такою, що не є виконавчим документом (листом), не відповідає вимогам законодавства України, вимогам Закону України "Про виконавче провадження"- залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що оскаржуване рішення було винесено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом порушено норми процесуального права, а саме: суддею не надано можливість і строк для усунення недоліків, а також не вирішено клопотання про відвід судді.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк звернення до суду, та будь-яких ґрунтовних обставин та доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом нею не надано, що унеможливлює визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, а тому відповідно до ст. 100 КАС України позовну заяву залишено без розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 171 КАС України (яка дублюється з вимогами частини першої статті 107 КАС України в його редакції чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій), суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні вимоги, щодо строку звернення до суду були закріплені Кодексом адміністративного судочинства України в його редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (стаття 99 КАС України).

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав, свобод чи інтересів (частини 1,2 статті 181 КАС України).

Частиною 1 статті 100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, тобто обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій і підтверджені належними доказами.

Дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов'язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов'язків.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Днем, коли особа дізналась про порушення свого права, - є день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є визнання вимоги №ф-47 від 05.05.2011 р. такою, що не є виконавчим документом (листом), не відповідає вимогам законодавства України, вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Однак, до суду за захистом своїх прав позивач звернулася лише 30 травня 2017 року.

При цьому позивач як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі не наводить будь-яких пояснень та доказів щодо наявності поважних причин такого тривалого пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Доводи апелянта, що у зв'язку із триваючим характером порушення її прав, позовна давність до них не застосовується та вона своєчасно звернулась до суду з позовом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки жодне положення КАС України, чи іншого закону, не вказує на те, що до зазначених вимог строк звернення до адміністративного суду з позовом не застосовується.

Судом першої інстанції правомірно зауважено , що ОСОБА_3 неодноразово зверталась до суду з позовом, у якому предметом розгляду було прийняття управлінням Пенсійного фонду України у м. Білгород-Дністровському Одеської області вимоги № Ф-47 від 05 травня 2011 року, а саме: 07 листопада 2011 року у справі № 2а/1570/3232/2011; 07 жовтня 2015 року у справі № 815/5994/15; 09 серпня 2016 року у справі № 815/3928/16; 08 вересня 2016 року у справі № 815/4553/16; 03 листопада 2016 року у справі № 815/5818/16; 04 грудня 2016 року у справі № 815/7087/16; та прийняття Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції постанови від 02 жовтня 2013 року ВП №40011448, а саме: 09 серпня 2016 року у справі № 815/3928/16; 08 вересня 2016 року у справі № 815/4553/16; 03 листопада 2016 року у справі № 815/5818/16; 04 грудня 2016 року у справі № 815/7087/16.

Оскільки, станом на 07 листопада 2011 року позивачу було відомо про порушення її прав під час прийняття відповідачем вимоги від 05 травня 2011 року № Ф-47, та щонайменше 09 серпня 2016 року про порушення своїх прав при прийнятті Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області постанови від 02 жовтня 2013 року ВП №40011448, тому перебіг шестимісячного строку звернення ОСОБА_3 до суду з адміністративним позовом вже сплив.

Вищевикладене встановлено рішенням Вищого адміністративного суду України від 28.07.2017 року у справі К/800/25966/17.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що суддею не надано можливість і строк для усунення недоліків, оскільки вищевикладене спростовується матеріалами справи, зокрема, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.10.2017р. адміністративний позов залишений без руху, а позивачу наданий строк для усунення недоліків до 01.11.2017р. шляхом надання до суду належно оформленого адміністративного позову із зазначенням змісту позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 КАС України до кожного з відповідачів, зокрема до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, доказів сплати судового збору відповідно до заявлених позовних вимог у встановленому законом розмірі, доказів на підтвердження того, коли саме позивачу стало відомо про порушення її прав чи законних інтересів.

Твердження апелянта, що суддею не вирішено клопотання про відвід судді Аракелян М. М., який заявлено 11.12.2017 року у клопотанні №6, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки матеріали справи не містять такого клопотання.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналізуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_2 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, Білгород-Дністровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання вимоги №ф-47 від 05.05.2011 р. такою, що не є виконавчим документом (листом), не відповідає вимогам законодавства України, вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами та будь-яких обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем не наведено та не надано.

Отже, суд апеляційної інстанції, підстав для скасування ухвали суду 1-ї інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 17 квітня 2018 року .

Головуюча суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова