Справа № 826/17944/17
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2018-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2018 року № 826/17944/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О.

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві від 19.10.2017 № 87112-17;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві від 19.10.2017 № про опис майна у податкову заставу;

- зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби України у м. Києві зарахувати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 податкові зобов'язання в сумі 60 000 грн., згідно з платіжним дорученням від 30.01.2015 № 1, в рахунок сплати єдиного податку за четвертий квартал 2014 року та здійснити облікові операції з коригування облікових даних фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Податковий кодекс України, Закон України «Про банки і банківську діяльність», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 7 квітня 2016 року № 422, Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджену постановою Національного банку України від 22 січня 2004 року № 22, та зазначає, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 виконав свій обов'язок щодо сплати єдиного податку та подав платіжне доручення до установи банку з метою сплати відповідних зобов'язань, проте Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» не виконало платіжне доручення.

Відповідачем відзив на позовну заяву не подано.

Третьою особою письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог не надано.

Ухвалу про відкриття провадження у справі представники відповідача та третьої особи отримали 09.02.2018, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2014 рік, позивач самостійно визначив суму податкового зобов'язання в розмірі 60 000 грн.

19.10.2017 Головним управлінням Державної фіскальної служби України у м. Києві сформовано податкову вимогу № 87112-17, згідно якої визначено суму боргу в розмірі 59 939,91 грн. та прийнято рішення від 19.10.2017 № 87112-17 про опис майна у податкову заставу.

Не погоджуючись з рішеннями контролюючого органу, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 18.12.2017 № 16879/У/99-99-17-01-14 залишено без змін податкову вимогу Головного управління ДФС від 19.10.2017 №87112-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 19.10.2017 № 87112-17, а скаргу представника ОСОБА_1 від 21.11.2017 б/н без задоволення.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 87.2 статті 87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Підпунктом 89.1.1. пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

Згідно з пунктом 89.3 статті 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Враховуючи облікування за позивачем податкового боргу, контролюючим органом надіслано позивачу оскаржувану податкову вимогу від 19.10.2017 № 87112-17 та прийнято рішення від 19.10.2017 № 87112-17 про опис майна у податкову заставу.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, з метою сплати задекларованих податкових зобов'язань позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» з платіжним дорученням № 1 від 30.01.2015 про сплату єдиного податку з фізичних осіб за 4 квартал 2014 року в розмірі 60 000 грн.

Платіжне доручення № 1 від 30.01.2015 прийняте банком, що підтверджується відміткою банку.

Позивач в позовній заяві зазначив, що в подальшому йому стало відомо про невиконання Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» платіжного доручення позивача та не перерахування сплаченої суми грошових коштів у розмірі 60 000 грн. на відповідний казначейський рахунок, у зв'язку з чим утворилася заборгованість зі сплати єдиного податку.

При цьому, суд зазначає, що відповідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 129.6 статті 129 Податкового кодексу України передбачено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Положенням пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Отже, виконання платником податкового обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, а у разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника податку, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 26.02.2014 № К/800/13275/13, від 15.12.2014 № К/800/45490/14.

Враховуючи наведене та з огляду на встановлені у суді обставини суд приходить до висновку про належне виконання позивачем податкового обов'язку щодо перерахування єдиного податку з фізичних осіб за 4 квартал 2014 року.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позивач сплатив зазначене у спірній вимозі податкове зобов'язання у визначений Податковим кодексом України строк, проте на рахунок одержувача зазначена сума не надійшла не з вини платника податків (позивача), а з вини банку, отже позивач звільняється від відповідальності, що вказує на необґрунтованість та протиправність оскаржених податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мірно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та фактичних обставин справи суд приходить до висновку, що позивачем не було допущено порушень вимог податкового законодавства.

Відповідно до пункту 1 розділу 1 Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 7 квітня 2016 року № 422, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Органу ДФС, в якому перебуває платник за основним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за основним місцем обліку, для внесення відповідної інформації, а за неосновним місцем обліку - в режимі перегляду.

З урахуванням вищевикладеного та враховуючи відсутність податкового боргу у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з єдиного податку, а також з огляду на відсутність задоволення скарги позивача на спірні рішення та вимогу в адміністративному порядку, з метою повного відновлення прав особи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зобов'язання відповідача здійснити облікові операції з коригування облікових даних фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в інтегрованих картках обліку платника податків з єдиного податку з фізичних осіб шляхом виключення з них суми податкового боргу з єдиного податку за четвертий квартал 2014 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, виходячи з системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов є обгрунтованим та визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві від 19.10.2017 № 87112-17.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві від 19.10.2017 № 87112-17 про опис майна у податкову заставу.

4. Зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби України у м. Києві зарахувати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 податкові зобов'язання в сумі 60 000 грн., згідно з платіжним дорученням від 30.01.2015 № 1, в рахунок сплати єдиного податку за четвертий квартал 2014 року та здійснити облікові операції з коригування облікових даних фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

5. Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 3 840 (три тисячі вісімсот сорок) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева