Справа № 727/715/17
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/715/17

Головуючий у 1-й інстанції: Семенко О.В.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

12 квітня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Боровицького О. А. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2017 року (повний текст якого складено в м. Чернівці 26 грудня 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язання відповідача вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
у січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, отриманого позивачем під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, отриманого позивачем під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив про те, що ч. 8 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28 травня 2008 року №499 визначено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

ОСОБА_1 встановлена інвалідність у 2009 році, тоді як із заявою про виплату одноразової грошової допомоги позивач звернувся у 2015 році, тобто з пропуском строку, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком №499.

У судовому засіданні позивач про задоволення апеляційної скарги заперечив, посилаючись на її необгрунтованість та безпідставність.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Проте, 10 квітня 2018 року через канцелярію Вінницького апеляційного адміністративного суду за вхідним №4077 представник відповідача подав заяву з проханням розглянути апеляційну скаргу за відсутності відповідача.

Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу в Збройних силах в період з 01 серпня 1972 року по 17 квітня 1999 року на різних посадах.

У квітні 1999 року ОСОБА_1 звільнений з лав Збройних Сил України за станом здоров`я, що підтверджується витягом з наказу про звільнення №76 від 16 квітня 1999 року.

18 травня 2009 року комісією МСЕК ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності, захворювання пов`язане із захистом Батьківщини при виконанні службових обов`язків, що підтверджується довідкою серії ПОВ №014463.

Відповідно до довідки МСЕК серії 10ААВ №936355 від 05 червня 2014 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново.

Так, 04 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства Оборони України №53 від 08 липня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, посилаючись на те, що позивач звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04 квітня 2006 року №33597-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, та інвалідність яким встановлено до 01 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, оскільки відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

У результаті чого, Чернівецький обласний військовий комісаріат листом №5595 від 27 липня 2016 року повідомив позивачу про відсутність правових підстав для виплати одноразової грошової допомоги.

Вказана відмова слугувала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Так, ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності) передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (Порядок №499), відповідно до якого одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.

На час звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги та подання ним документів механізм розгляду таких заяв та механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності визначався Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (Порядок №975) .

Відповідно до п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 2 Порядку №975 встановлено, що особи, які до набрання чинності Порядку, затвердженого цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Зважаючи на те, що ІІІ групу інвалідності позивачу було встановлено у 2009 році, а тому позивач має право на її призначення та виплату відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з ч. 8 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, що діяла на час звернення позивача з заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги) особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Як встановлено з матеріалів справи, інвалідність встановлена позивачу у 2009 році, а із заявою про виплату одноразової грошової допомоги позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 лише у травні 2016 року, тобто з дня встановлення інвалідності до дня звернення позивача з заявою пройшло більше ніж три роки.

З цього приводу, позивач у судовому засіданні зазначив про те, що він звернувся у травні 2016 році із заявою про отримання одноразової грошової допомоги, оскільки саме у червні 2014 році йому встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново, тоді як у 2009 році інвалідність була встановлена на певний період.

Проте, колегія суддів з цього приводу вважає за необхідне зазначити про те, що законодавством чітко визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення інвалідності. При цьому, законодавством не передбачено встановлення інвалідності безтерміново.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що в даному випадку позивач вчасно не реалізував своє право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому у травні 2009 році інвалідності.

З огляду на вищенаведене, у спірних правовідносинах відповідач здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що у поданій позивачем до Чернівецького обласного військового комісаріату заяві останній просив виплатити одноразову грошову допомогу на підставі постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року, однак суд першої інстанції невідомо з яких підстав зобов`язав Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2017 року, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язання відповідача вчинити дії, - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 квітня 2018 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Боровицький О. А. Полотнянко Ю.П.