Справа № 127/26932/17
Суддя: Луценко Л. В.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 6-а/127/64/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Помазанові М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про розстрочення виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2018 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2018 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2018 року позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідки ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області №10479 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, з 01.01.2016 року; зобовязано ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, відповідно до довідки ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області №10479 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, з 01.01.2016 року.

Заявник зазначає, що Кабінетом Міністрів України 21.02.2018 року прийнято постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Даною постановою визначено, що сума перерахованої доплати до пенсії для виплати за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 01.01.2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в наступному порядку: в 2018 році здійснюється доплата до пенсії розрахована за період з 01.01.2018 року (до моменту здійснення такого перерахунку) та щомісячна виплата пенсії в розмірі встановленому на виконання рішення суду.

З урахуванням зазначеного та на виконання рішення суду заявником здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року в сумі 48 496,08 грн., яка буде виплачена в порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103.

Доплата до пенсії за період з 01.01.2018 року по 31.03.2018 року в розмірі 6 062,01 грн. виплачена у березні поточного року додатковою відомістю від 21.03.2018 року, щомісячний розмір пенсії, що виплачується з січня 2018 року становить 5 552,27 грн.

Оскільки, кошти для виплати пенсій за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року з державного бюджету не виділялись, а тому заявник змушений звертатись до суду з даною заявою, в якій просив розстрочити виплату донарахованої пенсії з січня 2016 року по грудень 2017 року у розмірі 48 496,08 грн. відповідно до графіку, визначеному в додатку 2.

До судового засідання сторони не зявивлись із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, однак їх неявка згідно ч.2 ст.378 КАС України не перешкоджає судовому розгляду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2018 року позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідки ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області №10479 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, з 01.01.2016 року; зобовязано ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, відповідно до довідки ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області №10479 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, з 01.01.2016 року (а.с.54-56).

Зі змісту заяви вбачається, що на виконання рішення суду заявником здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року в сумі 48 496,08 грн. Проте, у зв'язку з відсутністю бюджетних асигнувань та змінами в діючому законодавстві зазначені кошти не були виплачені

В той час, як доплата до пенсії за період з 01.01.2018 року по 31.03.2018 року в розмірі 6 062,01 грн. виплачена ОСОБА_1 у березні поточного року додатковою відомістю від 21.03.2018 року, що достеменно підтверджується витягом з списку №1 на зарахування пенсій (допомог) на поточні (карткові) рахунки одержувачів в АТ «Ощадбанк» Вінницьке обласне Управління 10001/10001 ПАТ «Ощадбанк» (а.с.61), щомісячний розмір пенсії ОСОБА_1, що виплачується з січня 2018 року становить 5 552,27 грн.

Заявник, як на підставу заявлених вимог, зазначає, що Кабінетом Міністрів України 21.02.2018 року прийнято Постанову №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб, що набула законної сили 24.02.2018 року, якою врегульовано порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

На підставі вищевикладеного нормативного акту, заявником здійснено доплату до пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 року по 31.03.2018 року з урахуванням судогового рішення в сумі 6 062,01 грн. Донарахована сума за період з січня 2016 року по грудень 2017 року в розмірі 48 496,08 грн. буде виплачена у відповідності до порядку, визначеного абз.2 п.3 Постанови №103, після виділення коштів на їх фінансування з Державного бюджету України.

Частиною пршою статті 378 КАС України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.3 ст.378 КАС України).

Відповідно до ч.4 ст.378 КАС України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи тяжке захворювання самої особи або членів її сімї, її матеріальне становище;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд зазначає, що порядок виконання рішення це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов'язки суб'єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а, отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 40 рішення від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»).

Під час розгляду заяви встановлено, що підставою для звернення з останньою вказано обставини того, що кошти для виплати пенсій за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року з державного бюджету не виділялись. Ще однією підставою для звернення до суду з даною заявою є прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Суд звертає увагу, що заявником не надано жодного доказу відсутності коштів на виплати, що здійснюються на виконання судових рішень за позовами колишніх працівників органів внутрішніх справ України. Також, заяваГоловного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не містить терміну надання відстрочки та зазначення обставин, настання яких дозволить виконати рішення суду. Слід зазначити, що заборгованість пенсії позивача може бути виплачена лише після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету. Жодних гарантій що дана доплата позивачу буде виплачена протягом 2019-2021 року, заява не містить.

Судом встановлено, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», якою врегульовано проведення перерахунку пенсій, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Суд звертає особливу увагу на те, що постанова Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 року прийнята та вступила в дію пізніше,а ніж прийнято рішення суду від 15.02.2018 року по справі №127/22104/17, а, як наслідок, не досліджувалась та не бралась до уваги судом під час прийняття рішення.

Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, правова позиція, яка викладена Верховним судом України у постанові від 22.02.2017 року у справі №6-2705цс16 підтверджує, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Отже, постанова Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», якою врегульовано проведення перерахунку пенсії відповідно до постанови Кабінету Мінстрів України від 15.11.2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», яка прийнята пізніше ніж винесено судове рішення, виключає можливість застосування даної постанови до спірних правовідносин, по яких було ухвалено рішення 04.12.2017 року.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, держава взяла на себе зобовязання забезпечувати своїх громадян у старості.

Відповідно до ч.1 ст.1 Протоколу №1 ратифікованої Україною 11.09.1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), кожен має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Вимоги ст.13 Конвенції визначають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у справах, зокрема: «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України», зазначає, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань. Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава через створювані нею органи несе обов'язок щодо своєчасної та повної виплати саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі. Органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Суд звертає увагу на те, що конвенційне поняття «майно» являє собою «існуюче майно» або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності (справа «Ганс-Адам ІІ проти Німеччини», заява №42527/98, рішення від 12.07.2001 року, п.83).

Крім цього, суд звертає увагу на те, що практика Європейського суду з прав людини орієнтує на необхідності забезпечення ефективності засобів юридичного захисту, визначаючи, що засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 р., щодо статті 13), при цьому Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява №31443/96, рішення від 22.06.2004 року, п.184).

Також, Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі «ОСОБА_3 проти Італії» зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу. Водночас статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд. Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін. Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).

Існування будь-яких непереборних чи нездоланних обставин відносно відповідача матеріали справи не містять.

Фактів дії на відповідача стихійного лиха чи інших надзвичайних подій судом не встановлено.

За таких обставин, заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.248, 256, 378, 294, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про розстрочення виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2018 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: