Справа № 819/437/18
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/437/18

13 квітня 2018 рокум. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Мірінович У.А.

за участю:

при секретарі судового засідання Хоменко Л.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Гайда А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання дій протиправними та скасування постанови ВП № 55589454 від 22.01.2018 про стягнення виконавчого збору в розмірі 6400 грн.

Тернопільським окружним адміністративним судом у судовому засіданні по даній справі, яке проводилося 03.04.2018 оголошувалася перерва для надання відповідачем по справі додаткових доказів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.12.2017 головний державний виконавець Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Головатою Н.В. на підставі виконавчого листа № 607/11970/16-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом 07.12.2017, винесла постанову ВП № 55382406 про відкриття виконавчого провадження. Зазначеною постановою зобов'язано боржників ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 надати ОСОБА_7 ключі від квартири № АДРЕСА_1 для виготовлення їх дублікатів за рахунок ОСОБА_7 Боржника зобов'язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Враховуючи те, що стягувач ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає та з метою виконання рішення суду позивач на адресу відповідача через "Нову Пошту" 26.12.2017 направив цінним переказом із описом вкладення 2 дубліката ключів від зазначеної квартири. Внаслідок чого, на адресу відповідача була подана боржниками заява про добровільне виконання рішення суду. Однак, незважаючи на добровільне виконання боржниками рішення суду, головний державний виконавець ДВС Головата Н.В. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55589454 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 6400 грн.

Винесену оскаржену постанову позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) державний виконавець не стягує виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій у разі отримання ним документального підтвердження про повне виконання рішення суду боржником до початку його примусового виконання.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, суду пояснила, що згідно акту державного виконавця від 27.12.2017 боржник рішення суду виконав, при цьому виконавчий збір останнім не сплачено. Надалі, 28.12.2017 державний виконавець відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII винесла постанову про закінчення виконавчого провадження, внаслідок чого державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, якщо виконавчий збір було не стягнуто відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII.

Таким чином, відповідач вважає, що оскаржена постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та Законом № 1404-VIII, та посилаючись на пояснення викладені у письмовому відзиві на позовну заяву від 05.04.2018 № 18864, просила в задоволенні позову відмовити.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як слідує з матеріалів справи, що 14.12.2017 головний державний виконавець Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Головата Н.В. на підставі виконавчого листа № 607/11970/16-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом 07.12.2017, винесла постанову ВП № 55382406 про відкриття виконавчого провадження.

Зазначеною постановою зобов'язано боржників ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 надати ОСОБА_7 ключі від квартири № АДРЕСА_1 для виготовлення їх дублікатів за рахунок ОСОБА_7

Водночас, постановою ВП № 55382406 зобов'язано зазначених боржників виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та пунктом 3 зазначеної постанови постановлено стягнути з боржника виконавчий збір в розмірі 6400 грн.

Надалі, з метою виконання рішення суду позивач на адресу відповідача через "Нову Пошту" 26.12.2017 направив цінним переказом із описом вкладення 2 дубліката ключів від зазначеної квартири. Внаслідок чого, на адресу відповідача була подана боржниками заява про добровільне виконання рішення суду.

28.12.2017 державний виконавець винесла постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав, визначених пунктом 9 частини першої статті 39 та статті 40 Закону № 1404-VIII. Водночас, пунктом 2 зазначеної постанови постановлено вивести в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору.

Внаслідок чого, 28.12.2017 державний виконавець винесла постанову ВП № 55382406 про стягнення з ОСОБА_8 виконавчого збору в розмірі 6400 грн. та на підставі зазначеної постанови відповідач прийняв постанову ВП № 55589454 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_8 виконавчого збору в розмірі 6400 грн.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини п'ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону № 1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм права, суд дійшов висновку, що у випадку закінчення виконавчого провадження із підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

За приписами Закону № 1404-VIII та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1302/29432 (далі - Інструкція № 512/5) постанова про стягнення виконавчого збору підлягає виділенню в окреме провадження та виконується самостійно. В межах виділеного провадження про виконання даної постанови виноситься постанова про відкриття виконавчого провадження.

Як слідує з матеріалів справи, при відкритті виконавчого провадження № 55382406 з примусового виконання виконавчого листа № 607/11970/16-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом 07.12.2017, державним виконавцем було вказано про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 6400,00 грн.

Водночас, доказів оскарження чи скасування у встановленому порядку зазначеної постанови в частині стягнення виконавчого збору позивач не надав, а суд не здобув.

Таким чином, в результаті проведення виконавчих дій у межах виконавчого провадження ВП № 55382406 з примусового виконання виконавчого листа № 607/11970/16-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом 07.12.2017, відповідач виніс постанову від 28.12.2017 про закінчення виконавчого провадження та оскільки виконавчий збір в розмірі 6400,00 грн. боржником сплачено не було, відповідач у відповідності до вимог статті 40 Закону № 1404-VIII в цей же день виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та виділено матеріали про його стягнення в окреме провадження, як наслідок виніс оскаржену постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55589454.

Фактично постановою про стягнення виконавчого збору від 28.12.2017 відповідач не стягує по новому виконавчий збір, а лише у відповідності до вимог Закону № 1404-VIII та Інструкції № 512/5, так як виконавчий збір не стягнуто і він підлягає самостійному виконанню, на виконання пункту 3 постанови про відкриття виконавчого провадження, якою з боржника стягнуто виконавчий збір, виносить окрему постанову про його стягнення.

Тобто, виконавець в подальшому виносячи оскаржувану постанову вчинив технічні дії пов'язані із подальшим виконанням відповідно до Закону № 1404-VIII постанови про стягнення виконавчого збору від 28.12.2017 ВП№55382406 яка є не оскаржена та не скасована у встановленому порядку, а тому відповідач не мав правових підстав не виносити оскаржену постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55589454 від 22.01.18.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

У зв'язку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено в повному обсязі, керуючись приписами ст. 139 КАС України, судовий збір не повертається позивачу, та за відсутності понесених судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, такі судові витрати не належать стягненню з позивача на користь суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (вул. Кн. Острозького, 14, м. Тернопіль, ) про визнання дій протиправними та скасування постанови ВП № 55589454 від 22.01.2018 про стягнення виконавчого збору в розмірі 6400 (шість тисяч чотириста) гривень, відмовити повністю.

В задоволені вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (вул. Кн. Острозького, 14, м. Тернопіль, ) про визнання неправомірними дій державного виконавця Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Мацевко Ірини Богданівни, які на думку позивача полягали у безпідставному винесені в ході виконавчого провадження ВП №55589454 постанови від 22.01.18 про стягнення з боржника виконавчого збору, - відмовити.

В задоволені вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (вул. Кн. Острозького, 14, м. Тернопіль, ) про скасування постанови ВП №55589454 від 22.01.18, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 квітня 2018 року.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.