Справа № 813/5733/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2018 року

Київ

справа №813/5733/13-а

адміністративне провадження №К/9901/3322/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2013 року (суддя - Шинкар Т.І.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року (судді: Затолочний В.С., Ліщинський А.М., Матковська З.М.) у справі №813/5733/13-а за позовом Державного підприємства «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30)» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

1. У липні 2014 року Державне підприємство «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30)» (далі - позивач, ДП «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30)» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання дії контролюючого органу протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23 січня 2013 року №/1213, №/1511, №/629 від 16 січня 2013 року.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на правомірність визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість, а висновки податкового органу вважає безпідставними, оскільки господарські операції мали реальний характер - товар контрагентами поставлено у повному обсязі та оплачено позивачем, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності.

2.1. Крім того, позивачем зауважено, що ДП «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30)» створене з метою залучення засуджених до суспільно-корисної праці, відсутні пункти продажу товарів, відпуск яких здійснювався з складського приміщення позивача, діяльність якого не підлягає патентуванню.

2.2. Позивач також не погоджується з нарахованою сумою податкового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб у розмірі 351 904,44 грн, посилаючись на положення статті 102 Податкового кодексу України та зважаючи на те, що за перевіряємий період з 1 жовтня 2009 року по 30 вересня 2012 року, позивачем утримано такий податок у сумі 157 002,95 грн.

3. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року, адміністративний позов задоволено частково.

3.1 Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/1511 від 23 січня 2013 року;

3.2 Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/629 від 16 січня 2013 року;

3.3 Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/1213 від 23 січня 2013 року у частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» за основним платежем 115 816,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 28 954,00 грн. У решті позову відмовлено.

3.4 Стягнено з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір у розмірі 2 294,00 грн.

4. Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з думкою якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що господарські операції позивача з контрагентами здійснювалися в межах господарської діяльності позивача, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій, у зв'язку з чим, у податкового органу були відсутні підстави для висновків про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість у період, що перевірявся.

5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ДП «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30)» у повному обсязі.

5.1 У доводах касаційної скарги відповідач посилається на невідповідність висновків судів обставинам справи, зважаючи на те, що понесені позивачем витрати на придбання робіт (послуг) не оформлені належними первинними документами, які б свідчили про фактичне виконання господарської операції, зокрема: відсутність у актах наданих послуг об'єктивного та кількісного аналізу інформації щодо умов надання таких послуг та відсутність товарно-транспортних накладних.

5.2 Контролюючий орган також посилається на те, що позивач є суб'єктом господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність (продаж баштанних культур зі складу підприємства), а отже у нього наявний обов'язок щодо отримання торгового патенту.

5.3. Крім того, на переконання відповідача, позивач є податковим агентом, який нараховує оподаткований дохід на користь платника податку та зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу на його рахунок. Однак, позивачем у періоду, що перевірявся здійснювалось нарахування заробітної плати працівникам підприємства без перерахування відповідного податку до бюджету з дня зарахування на рахунок коштів.

6. Позивач подав заперечення на касаційну скаргу, в яких просить касаційну скаргу контролюючого органу залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, з посиланням на необґрунтованість такої скарги, з огляду на відсутність у діях позивача протиправного діяння, що призвело до неналежного виконання вимог податкового законодавства.

6.1. Позивач не погоджується з доводами контролюючого органу щодо непідтвердження надання контрагентами транспортних послуг позивачу, з огляду на наявність належним чином оформлених первинних (бухгалтерських) документів контрагентами, з якими укладені договори про надання транспортних послуг за результатами відкритих торгів по закупівлі.

6.2. Крім того, позивач вказує, що він не є господарським підприємством, оскільки ДП «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30)» створене з метою залучення засуджених, які відбувають покарання у колонії до суспільно-корисної праці, у зв'язку з чим, діяльність позивача, у даному випадку щодо продажу відходів від перемолу зерна, які не є баштанними культурами, не підлягає патентуванню.

6.3. Заперечуючи проти збільшення податкового зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб, позивач виходив з того, що нарахування такого податку здійснено відповідачем поза межами 1095 днів, що в силу положень статті 102 Податкового кодексу України звільняє платника податків від такого грошового зобов'язання.

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що уповноваженими особами контролюючого органу проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 жовтня 2009 року по 30 вересня 2012 року, про що складено акт від 9 січня 2013 року №3/240/22-10/08680448, яким встановлено порушення позивачем вимог підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України від 3 квітня 1997 року №168/97-ВР «Про податок на додану вартість», у результаті чого, позивачем занижено ПДВ на загальну суму 130 462,00 грн; порушення підпунктів 168.1.1, 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем не перераховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 351 904,44 грн.; порушення підпункту 267.1.1, підпункту 267.1.2, пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України, оскільки реалізовано продукцію власного виробництва фізичним особам, які не перебували з ними у трудових відносинах у квітні та у липні-грудні 2011 року без придбання відповідного торгового патенту на право здійснення такої діяльності.

8. За результатами перевірки, контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення від №/1511 від 23 січня 2013 року, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію на суму 13 738,00 грн, №/1213 від 23 січня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» за основним платежем 130 462,00 грн, та штрафні (фінансові) санкції - 32 615,50 грн та №/629 від 16 січня 2013 року, яким позивачу збільшено суму зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» за основним платежем на суму 351 904,44 грн та штрафні (фінансові) санкції - 87 976,11грн.

9. Податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом (пункт 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість»).

10. Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпункту 7.2.6 цього пункту). (підпункт 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

11. Отже, достатніми підставами для виникнення у платника податку права на податковий кредит є наявність податкових накладних, виданих йому підприємствами-контрагентами, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, встановлення судом реальності та товарності господарських операцій.

12. Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків, або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). (підпункт 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

13. З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

14. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у перевіряємий період позивач мав господарські відносини з ФОП Заїка Д.О. та ФОП Гук І.І. на підставі договорів поставки товару на виконання яких, були складені всі необхідні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для віднесення до податкового кредиту сум, сплачених позивачем контрагентам, а аналіз наданих позивачем первинних податкових документів свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження формування податкового кредиту по операціях з вказаними контрагентами, які були предметом перевірки, що спростовує доводи контролюючого органу відносно відсутності доказів фактичного виконання господарських відносин між позивачем та ФОП Заїка Д.О. та ФОП Гук І.І.

15. Разом з тим, контролюючий орган як на підставу відсутності фактичного здійснення вказаних господарських операцій посилається на виявлені під час перевірки недоліки у оформленні актів виконаних робіт та відсутність товарно-транспортних накладних.

16. Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій відносно того, що зазначені недоліки не спростовують факту надання послуг з перевезення товару, враховуючи те, що самі лише окремі недоліки деяких первинних документів (у даному випадку актів виконаних робіт) складених за результатами здійснення господарських операцій, за умови підтвердження їх реальності, не можуть бути достатніми та необхідними правовими підставами для не визнання цих операцій такими, що фактично відбулися, і не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів.

17. Нараховуючи суму грошового зобов'язання за платежем «податок з доходів фізичних осіб» контролюючим органом не було враховано вимоги пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України та ту обставину, що встановлені суми не перерахованого податку до бюджету виникли поза межами 1095 днів у відповідних періодах, які відповідач не конкретизував, зважаючи на що, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного про невідповідність податкового повідомлення-рішення №/629 від 16 січня 2013 року вимогам податкового законодавства.

18. Крім того, судами встановлено, що метою діяльності позивача не є підприємницька діяльність, а отже, таке не відноситься до переліку суб'єктів, визначених статтею 267 ПК України, які зобов'язані мати торгові патенти, що виключає застосування до позивача штрафних санкцій.

19. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

20. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

21. З огляду на зазначене, враховуючи статтю 7 Закону України «Про податок на додану вартість», статті 102 та 267 Податкового кодексу України, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 3 вересня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року залишити без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року у справі №813/5733/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду