Справа № 545/253/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 р. м. ХарківСправа № 545/253/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Жигилія С.П.

суддів: Присяжнюк О.В. , Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26.02.2018 (суддя Стрюк Л.І.; м. Полтава; повний текст постанови складено 26.02.2018) по справі № 545/253/18

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенант поліції ОСОБА_2 третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1І.), звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_2, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд: скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії БР № 502945 від 15.01.2018; справу про адміністративне правопорушення за ст. 122 ч. 2 КУпАП щодо позивача закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 16 лютого 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2018 року задоволено позов ОСОБА_1.

Скасовано постанову про адміністративне правопорушення серії БР № 502945 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, третьою особою подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26.02.2018 по адміністративній справі № 545/253/18 за позовом ОСОБА_1 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує, що судом не було дотримано встановлений ч. 5 ст. 162 КАС України мінімальний строк в 15 днів для надання відповідачем відзиву разом із доказами, а також порушено вимоги ч. 3 ст. 126 КАС України в частині, що стосується вручення судової повістки не пізніше ніж за пять днів до судового засідання. Зазначає, що повістка про призначення розгляду справи на 26.02.2018 була отримана 23.02.2018, тобто з порушенням мінімального пятиденного терміну (без урахування того, що 24.02.2018 та 25.02.2018 є вихідними днями). Також апелянт, з посиланням на ч. 2 ст. 122, ст. 251 КУпАП, пп. 2 п. 4.1 розділу ІV Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 № 4/1 та ст. 40 Закону України Про національну поліцію вказує, що факт порушення позивачем писок п. 9.8 ПДР України підтверджується відеозаписом, який є додатком до оскарженої у даній справі постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. З приводу кваліфікації виявленого правопорушення зазначає, що п. 9.8 Правил дорожнього руху передбачає порядок користування водіями транспортних засобів зовнішніми освітлювальними приладами і невиконання зазначеного пункту є адміністративним правопорушенням, за яке передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП. На переконання апелянта, оскільки ближнє світло фар відноситься до зовнішніх освітлювальних приладів, це правило фактично визначає порядок їх використання протягом певного періоду на рівні із вимогами розділу 19 ПДР, незважаючи на те, що згідно пп. г п. 9.1 Правил, увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є також попереджувальним сигналом.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу третьої особи не скористався.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи неприбуття жодного з учасників справи в судове засідання, хоча вони були належним повідомлені про дату, час і місце судового засідання, можливість вирішити справу на підставі наявних доказів, колегія суддів, керуючись пунктом 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 15.01.2018 року інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Полтава Департаменту патрульної поліції України лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову про адміністративне правопорушення серії БР № 502945 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Згідно з постановою, ОСОБА_1, керуючи автомобільним транспортом Opel Vektra, номерний знак НОМЕР_1, на 334 км автодороги Київ-Харків, при зміні напрямку руху поза населеним пунктом рухався з вимкненими фарами ближнього світла та денними ходовими вогнями, чим порушив п.9.8 ПДР.

Не погоджуючись із зазначеною постановою відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду про її скасування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем на вимогу суду відзиву або інших доказів правомірності складання оскаржуваної постанови надано не було, отже правомірність своїх дій та правомірність прийняття оскаржуваної постанови не доведено.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача є протиправними, а постанова від 15.01.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП України підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Згідно із ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Таким чином, диспозиція наведеної правової норми передбачає притягнення до відповідальності водіїв транспортних засобів за порушення ними, зокрема, правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Зі змісту спірної постанови про адміністративне правопорушення слідує, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у звязку із порушенням ним вимог п. 9.8 Правил дорожнього руху, а саме вказано, що 15.01.2018 позивач, керуючи транспортним засобом, при зміні напрямку руху поза межами населеного пункту рухався із вимкненими фарами ближнього світла та денними ходовими вогнями.

Частиною 1 статті 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Колегією суддів досліджено диск з відеозаписом з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, яким підтверджується те, що дійсно позивач керував транспортним засобом Opel Vektra, номерний знак НОМЕР_1, поза межами населеного пункту, без ввімкнутого світла фар.

Пунктом 9.8. розділу 9 ПДР передбачено, що під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: а) у колоні; б) на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8, назустріч загальному потоку транспортних засобів; в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; г) на великовагових, великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; ґ) на транспортному засобі, що буксирує; д) у тунелях.

З 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Згідно з п.1.10 ПДР денні ходові вогні зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби. Денні ходові вогні це зовнішні світлові прилади. Згідно Правил дорожнього руху вони є попереджувальним сигналом. Вимоги до їх ввімкнення містяться в розділі 9 ПДР Попереджувальні сигнали, а не в розділі 19 ПДР Користування зовнішніми світловими приладами.

Таким чином, системний аналіз вказаних правових норм, на переконання колегії суддів, дає підстави для висновку, що вимога про ввімкнення у період з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних засобах під час руху поза населеними пунктами денних ходових вогнів або ближнього світла фар стосується вимог ПДР щодо попереджувальних сигналів.

Колегія суддів зазначає, що увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є попереджувальним сигналом передбаченим п. 9.1 розділу 9 Попереджувальні сигнали Правил дорожнього руху, відповідно до якого попереджувальними сигналами є: сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою; звукові сигнали; перемикання світла фар; увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби; увімкнення аварійної сигналізації, сигналів гальмування, ліхтаря заднього ходу, розпізнавального знака автопоїзда; увімкнення проблискового маячка оранжевого кольору.

Відповідно до пункту 9.2 розділу 9 Попереджувальні сигнали ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед початком руху і зупинкою; перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Разом із тим, диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку, тобто у разі порушення п. 9.2 ПДР, чого у даному випадку встановлено не було.

Твердження апелянта про те, що у вказаній ситуації позивачем допущено порушення користування зовнішніми освітлювальними приладами, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст.122 КУпАП, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідачем у оскаржуваній постанові зазначено порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, передбачене пунктом 9.8 розділу 9 Попереджувальні сигнали, натомість, як вже зазначалось, порядок користування зовнішніми освітлювальними приладами встановлено розділом 19 ПДР, про порушення вимог якого субєкт владних повноважень не зазначає.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що правопорушення, зафіксоване інспектором в оскаржуваній постанові, а саме: порушення позивачем вимог п. 9.8 ПДР - при зміні напрямку руху поза населеним пунктом рухався з вимкненими фарами ближнього світла та денними ходовими вогнями, не може бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що приписами ст. 125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст.ст. 121 - 128, ч. 1 і 2 ст. 129, ст.ст. 139 і 140 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем було неправильно кваліфіковано виявлене правопорушення позивача за ч. 2 ст. 122 КУпАП, що потягло за собою протиправне притягнення його до відповідальності за правопорушення, якого він не вчиняв.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів дійшла висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії БР № 502945 від 15.01.2018 підлягає скасуванню за відсутністю складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП, а провадження у справі закриттю.

З приводу висновку суду першої інстанції щодо ненадання відповідачем доказів на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення, що стало єдиною підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Суть офіційного з'ясування всіх обставин у справі визначена в частині 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З наведеного вбачається, що принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи зобов'язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку судом першої інстанції не вжито заходів для з'ясування всіх обставин у справі, не витребувано докази які є додатком до постанови про накладення адміністративного стягнення відеозапис виявленого правопорушення. Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції обмежився лише висновком про те, що відповідачем на вимогу суду не було надано відзиву або інших доказів правомірності складання оскаржуваної постанови. При цьому, матеріали даної адміністративної справи не містять відомостей щодо витребування судом у відповідача відповідних доказів. Також, відкриваючи провадження у справі, судом першої інстанції не було надано відповідачеві строк для подання відзиву на позов, а також строк подання пояснень третьою особою, яку судом було залучено при відкритті провадження у справі.

Вказані порушення норм процесуального законодавства призвели до неповного зясування обставин, що мають значення для справи, а також необґрунтованості прийнятого судом рішення.

Відносно доводів апеляційної скарги щодо розгляду даної справи за відсутності відповідача та третьої особи без належного їх повідомлення за наявними у матеріалах справи доказами, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 126 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 КАС України, повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді.

Якщо для розгляду окремих категорій справ, заяв або клопотань учасників справи цим Кодексом встановлено строк розгляду менше десяти днів, повістка має бути вручена у строк, достатній для прибуття особи до суду для участі в судовому засіданні

Частиною 1 статті 286 КАС України встановлено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду окремих категорій адміністративних справ визначені в статті 268 КАС України, згідно якої у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Таким чином, із змісту викладених норм процесуального закону вбачається, що судова повістка у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності повинна бути направлена учасникам справи не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання у спосіб, визначений статтею 268 КАС України, про що працівником суду робиться відмітка у матеріалах справи. Також повідомлення учасників справи здійснюється шляхом оприлюднення відомостей про дату, час та місце судового розгляду на веб-порталі судової влади України.

Як свідчать матеріали справи, у довідковому листі, що міститься на обкладинці справи, секретарем судового засідання зроблено відмітку про те, що 21.02.2018 сторони викликані в судове засідання на 26.02.2018. Судову повістку про виклик в судове засідання призначене на 26.02.2018 отримано Департаментом патрульної поліції Національної поліції України 23.02.2018, на підтвердження чого апелянтом надано засвідчену копію судової повістки із штампом вхідної кореспонденції Департаменту (а.с. 44).

Крім того, в ухвалі Полтавського районного суду Полтавської області від 16.02.2018 повідомлено учасників про можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://pl.pl.court.gov.ua/sud1625/gromadyanam/csz/.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції дотримано вищезазначені вимоги КАС України щодо повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду даної справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи неповне зясування судом обставин, що мають значення для вирішення даної справи, та порушення норм матеріального права, внаслідок незастосування судом першої інстанції при вирішенні даної справи законів, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 286, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26.02.2018 по справі № 545/253/18 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності серії БР № 502945 від 15.01.2018.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5