Справа № 362/6652/17
Суддя: Корнієнко С. В.
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Васильківський міськрайонний суд Київської області
Справа362/6652/17
Провадження 2-а/362/40/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2018 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області, як адміністративний суд, в складі:головуючого - судді С.В.Корнієнко,з участю секретаря - І.А.Лагуті,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, до Васильківського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Київській області про визнання незаконним та скасування п. 2 рішення №17 від 07.12.2017 року про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В:

14.12.2017 року позивач ОСОБА_1 в особі представника-адвоката ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Васильківського РВ УДМС України в Київській області № 17 від 07.12.2017 р. про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в частині заборони в» їзду в Україну терміном на 3 роки.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 07 грудня 2017 року головний спеціаліст Васильківського РВ УДМС України в Київській області Проценко Т.А., розглянувши матеріали на громадянина Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, вирішила: примусово повернути за межі України громадянина Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Грузії та зобов'язати його покинути територію України до 18.12.2017 року; заборонити в'їзд в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. строком на 3 (три) роки. Так, відповідач ухвалюючи рішення про примусове повернення №17 не зазначив жодної з підстав для заборони в'їзду в Україну, визначених ст.13 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Вважають, що оскаржуване рішення винесене відповідачем без додержання вимог чинного законодавства України, а отже є протиправним та підлягає скасуванню в частині заборони в'їзду в Україну терміном на 3 роки.

Представник позивача та позивач в судове засідання не з'явились, до суду надійшла заява про слухання справи за їх відсутності, позов підтримують, просять його задовольнити.

Представник відповідача Васильківського районного відділу Управління державної міграційної служби в Київській області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду письмовий відзив на позов (а.с. 41-44), відповідно до якого вважають позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки оспорюване рішення міграційною службою прийнято в інтересах забезпечення національної безпеки України та охорони громадського порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Суд, дослідивши письмовий відзив, а також письмові матеріали адміністративної справи, прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-VI.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону іноземцями та особами без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, є іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до положень ч. 3 - 4 ст. 26 Закону, один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері захисту державного кордону. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача, як підставу для визнання протиправним оскаржуваного рішення, зазначив, що відповідач у своєму рішенні зобов'язаний був вказати одну з підстав для заборони в'їзду в Україну, визначених ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого адміністративного суду України, висвітленими в п. 18 Постанови № 1 від 25.06.2009р. «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» ( в редакції Постанови від 16.03.2012 року ), при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в'їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". При цьому необхідність заборони в'їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов'язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в'їзд. Судам під час розгляду спорів про заборону в'їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в'їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Крім того, відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Таке рішення може бути оскаржене разом або окремо від рішення про примусове повернення.

Так, відповідно до ч. 1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в»їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

Вказаний перелік підстав для заборони в'їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

З аналізу вищезазначених норм Закону слідує, що уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов'язані одночасно приймати рішення й про заборону в'їзду цієї особи на територію України. Встановлена ч.2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» можливість прийняття рішення про заборону подальшого в'їзду в Україну свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень, тобто суб'єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень. Виходячи з конструкції правової норми, закріпленої в ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про заборону подальшого в'їзду в Україну не є обов'язковою, санкцією та може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав.

Статтею 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" не визначено підстави для заборони в'їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

З цих підстав, суд вважає, що в оскаржуваному рішенні відсутнє належне обґрунтування необхідності застосування щодо позивача заборони подальшого в'їзду в Україну та відсутні посилання на підстави, якими керувався відповідач при прийнятті рішення про встановлення заборони в'їзду в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 на термін 3 роки.

Встановлені в ході судового розгляду справи обставини свідчать про те, що орган державної міграційної служби приймаючи рішення про примусове повернення позивача і про заборону в'їзду йому на територію України порушив права іноземця.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За правилами частини сьомої статті 5 КАС України, іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни та юридичні особи України.

Це відповідає засадам правового статусу іноземця та особи без громадянства, встановленим Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до статті 3 якого іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Посилання представника відповідача у відзиві на позов не доведені належними доказами.

Відповідно до положень ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Рішенням №17 Васильківського РВ УДМС України в Київській області від 04.12.2017 року вирішено: примусово повернути за межі України громадянина Грузії ОСОБА_1, уродженця Грузії та зобов'язати його покинути територію України до 18.12.2017 року; заборонити в'їзд в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. строком на 3 (три) роки (а.с. 8-9).

З паспортного документа НОМЕР_1 виданого Республікою Грузія 10.08.2010 року ОСОБА_1 вбачається, що останній прибув до України 16 липня 2015 року через пункт пропуску Бориспіль та протягом 90 днів не залишив територію України, з огляду на відсутність відповідної відмітки, чим порушив передбачений законодавством України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства термін перебування на території України (а.с. 10-15).

Факт перевищення встановленого законодавством терміну перебування в Україні позивачем не заперечується та в день винесення постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МКО № 075995 від 07 грудня 2017 року позивачем було сплачено штраф у розмірі 510,00 грн. за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП, що підтверджується квитанцією №0.910433104.1 від 07 грудня 2017 року та відміткою на постанові про накладення адміністративного стягнення (а.с. 16-20).

Відповідно до Довідки серії ААА № 0362657 Департаменту інформаційних технологій МВС України ОСОБА_1 на території України станом на 13.12.2017 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 27).

Згідно Довідки №830 від 17.12.2017 року виданої Путрівською сільською радою Васильківського району Київської області, ОСОБА_1 станом на 27.12.2017 року проживає, але не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 37).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.03.2018 року ОСОБА_1 визнано батьком дитини ОСОБА_7 (а.с. 53).

Таким чином, враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку, що прийняте рішення відповідача є необгрунтованим.

Оскільки позивачем позов до суду було подано 14.12.2017 року, тобто в редакції КАС України №2747-IV от 06.07.2005 року, то згідно ч. 13 ст. 183-7 КАС України, за подання до адміністративного суду позовних заяв та апеляційних скарг у справах, передбачених цією статтею, судовий збір не сплачується.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 74-77, 139,241-246,250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Васильківського районного відділу Управління державної міграційної служби в Київській області №17 від 07.12.2017 року про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспортний документ НОМЕР_1 виданий Республікою Грузія 10.08.2010 року терміном дії до 10.08.2020 року, в частині заборони в'їзду в Україну терміном на 3 (три) роки.

Стягнути в рахунок держави за рахунок бюджетних асигнувань Васильківського районного відділу Управління державної міграційної служби в Київській області судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційн ускаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційног опровадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Крім того, у відповідності до Розділу VІІ Перехідних положень п. 15.5) апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду Київської області або через Васильківський міськрайонний суд Київської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя С.В.Корнієнко