Справа № 826/11620/16
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 квітня 2018 року 11:05 № 826/11620/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аверкової В.В., суддів: Бояринцевої М.А., Шевченко Н.М. при секретарі судового засідання Чуб Н.С., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея"

до Державної фіскальної служби України

Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного

управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікея" (далі по тексту - позивач, ТОВ «Нікея») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі по тексту - відповідач-1, ДФС України), Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі по тексту - відповідач-2, ГУ ДФС України), Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі по тексту - відповідач-3) в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення (лист) Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 09 грудня 2015 року № 194/10/26-58-11-02-18;

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 16 березня 2016 року № вих. 6314/10/26-15-08-04-14;

- визнати незаконним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 25 травня 2016 року № 11384/6/99-99-08-02-01-15;

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві включити відомості з поданої ТОВ «Нікея» () податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць листопад 2015 року, доповнення та додаток 5 до цієї декларації до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (суддя Качур І.А.).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року адміністративну справу прийнято до провадження під головуванням судді Дегтярьової О.В. та призначено попереднє судове засідання.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 січня 2018 року, для розгляду справи №826/11620/16 було визначено суддю Аверкову В.В.

Відповідно до частини дев'ятої статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у визначених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року прийнято справу до провадження, призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження у судове засідання на 14 березня 2018 року, у якому оголошено перерву до 04 квітня 2018 року.

У судовому засіданні 04 квітня 2018 року представником позивача адміністративний позов підтримано в повному обсязі. В обґрунтування позову зазначено, що Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві досі не включила відомості з податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць листопад 2015 року до електронних баз даних органів ДФС, ухилилась від вчинення дій внаслідок задоволення за законом скарг позивача в межах наданих їй владних повноважень і не виконала припису статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Представник відповідачів (Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві) у судовому засіданні 04 квітня 2018 року проти адміністративного позову заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що податкова декларація з податку на додану вартість за листопад 2015 року, подана позивачем засобами телекомунікаційного зв'язку - прийнята та зареєстрована.

Керуючись приписами статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні.

Оцінивши надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з пояснень представника позивача, 02 грудня 2015 року позивач здав на пошту адресований ДПІ цінний лист Ц545 з описом вкладення, у який вкладено податкову декларацію з податку на додану вартість за податковий період - календарний місяць листопад 2015 року з викладенням у її тексті доповнення та додатком 5, лист від 02 грудня 2015 року вих.№63/12 та флеш носій з копіями записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронній формі.

У цій податковій декларації, додатках та доповненні позивача було задекларовано (самостійно визначено) 1110 грн. позитивного значення сум ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету.

В цей же день копію податкової декларації з ПДВ за податковий період календарний місяць листопад 2015 року та копію додатку 5 до цієї податкової декларації позивач надіслав на електронну поштову скриньку ДПІ засобами телекомунікаційного зв'язку.

05 січня 2016 року позивачем одержано рекомендований лист від ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві з рішенням від 09 грудня 2015 року № 194/10/26-58-11-02-18 "Про відмову у прийнятті податкової звітності", яке вмотивовано тим, що податкова декларація з ПДВ за звітний (податковий) період листопад 2015 подана всупереч п.49.4 Податкового кодексу України, а саме: не передбачено подання податкової декларації з ПДВ у паперовому вигляді.

Скориставшись правом на адміністративне (досудове) оскарження вказаного рішення про відмову у прийнятті податкової звітності, позивачем подано відповідні скарги до головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та Державної фіскальної служби України, розглянувши які, головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято рішення про результати розгляду первинної скарги від 16 березня 2016 року № вих. 6314/10/26-15-08-04-14, а Державною фіскальною службою України - рішення про результати розгляду скарги від 25 травня 2016 року № 11384/6/99-99-08-02-01-15, якими рішення (лист) Державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 09 грудня 2015 року № 194/10/26-58-11-02-18 залишено без змін, а скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея» без задоволення.

За таких обставин, вважаючи вказані рішення відповідачів протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

У відповідності до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством (пункт 49.3 ст. 49 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають (пункт 49.8 статті 49 Податкового кодексу України).

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом (пункт 49.9 статті 49 Податкового кодексу України).

Правовий аналіз зазначених вище норм в контексті спірних правовідносин дає змогу дійти висновку, що в даному випадку позивачем порушено порядок подання податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2015 року, оскільки останнім порушено порядок її направлення, а саме: декларацію направлено в паперовій формі, а тому така декларація не може бути прийнятою, що, в свою чергу, виключає можливість зобов'язання Державну податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві включити відомості з поданої товариством з обмеженою відповідальністю «Нікея» () податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць листопад 2015 року, доповнення та додаток 5 до цієї декларації до облікових даних щодо цього товариства в інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України, внаслідок чого позовні вимоги до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві задоволенню не підлягають.

В той же час, надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині скасування рішень ГУ ДФС у м. Києві та ДФС України про результати розгляду скарг, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відповідно до пункту 56.10 статті 56 Податкового кодексу України, рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

У свою чергу, приписами пункту 55.1 статті 55 Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Згідно з пунктами 56.2-56.3 статті 56 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Також, пунктом 56.6 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Згідно з пунктами 56.8-56.9 статті 56 Податкового кодексу України, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Матеріали справи свідчать, що рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 16 березня 2016 року № вих. 6314/10/26-15-08-04-14 та рішення Державної фіскальної служби України від 25 травня 2016 року № 11384/6/99-99-08-02-01-15 прийняті в межах встановлених строків та порядку.

Водночас, як встановлено частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спірним правовідносинам, що можуть бути предметом розгляду в адміністративних справах, повинні бути притаманні такі ознаки як порушення прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, що вчинені обов'язково у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, що відносяться до сфери публічно-правових відносин та порушують права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Слід зазначити, що право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантується кожному (в тому числі юридичним особам) статтею 55 Конституції України.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до частини 1 статті 6 цього ж Закону усім суб'єктам правовідносин гарантується захист їх прав і законних інтересів незалежним і неупередженим судом.

Зазначений принцип полягає у захисті порушеного права від порушення, що вже відбулося, тобто в наявності матеріально - правового інтересу позивача відносно дій (бездіяльності) суб'єкта владних повноважень

З огляду на викладене вище, рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що останніми залишено без змін рішення (лист) Державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 09 грудня 2015 року № 194/10/26-58-11-02-18.

Отже, вказані рішення самі по собі не є юридично значеними для позивача, оскільки не мають безпосереднього впливу на права та обов'язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов'язку, а, відтак, рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16 березня 2016 року № вих. 6314/10/26-15-08-04-14 про результати розгляду первинної скарги та рішення Державної фіскальної служби України від 25 травня 2016 року № 11384/6/99-99-08-02-01-15 про результати розгляду скарги безпосередньо не порушують права та інтереси позивача, з огляду на що колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Також, не підлягає задоволенню вимога про зобов'язання Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві включити відомості з поданої ТОВ «Нікея» () податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць листопад 2015 року, доповнення та додатка 5 до цієї декларації до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України, оскільки як свідчать матеріали справи - податкова декларація з податку на додану вартість за листопад 2015 року, подана позивачем засобами телекомунікаційного зв'язку - прийнята та зареєстрована, відповідно відомості з поданої ТОВ «Нікея» () податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць листопад 2015 року, доповнення та додатка 5 до цієї декларації включені облікові данні щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваних рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та статею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея» не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 77, 78, 205, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея" відмовити у повному обсязі.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя В.В. Аверкова

судді М.А. Бояринцева

Н.М. Шевченко

повний текст рішення виготовлений 12.04.2018