Справа № 806/3085/17
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 806/3085/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"18" квітня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Шевчук С.М.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря Витрикузи В.П.,

представника апелянта Білюк Ю.А.

представника відповідача Лугіни С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Житомирі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосвіт ЛТД" на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "16" січня 2018 р. (судове рішення ухвалене суддею Токаревою М.С. в м.Житомирі , повний текст судового рішення складено 26.01.2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосвіт ЛТД" до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови , -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автосвіт ЛТД» звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем було проведено позапланову перевірку щодо додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування за результатами якої було складено протокол про адміністративне правопорушення. На підставі вказаного протоколу управлінням Держпраці у Житомирській області 07.11.17 було винесено постанову на підставі абзацу другого ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, на товариство «Автосвіт ЛТД» накладено штраф у розмірі 480 000 грн. Позивач вважає, що відповідачем не було з'ясовано усіх обставин та не зібрано належних доказів, які б підтверджували факт порушення трудового законодавства, а тому просить скасувати постанову від 07.11.2017.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що управлінням Держпраці у Житомирській області було проведено позапланову перевірку ТОВ «Автосвіт ЛТД» щодо додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування. За результатами перевірки було складено акт №06-03-034/0801.

У акті перевірки вказано, що 09.10.2017 року на території Лугинської автоколони, яка по периметру огороджена бетонним парканом з виїзними воротами, що зачиняються з 08 год. 00 хв. працювала бригада по копанню колодязя у кількості 5 осіб. У ході проведення робіт по копанню колодязя стався нещасний випадок з одним з працівників, внаслідок якого він загинув.

Згідно пояснень начальника відділу кадрів будь - яких договорів цивільно-правового характеру щодо виконання робіт по копанню колодязя підприємством не було укладено.

Вказані обставини стали підставою до висновку, що на ТОВ «Автосвіт ЛТД» допущено порушення, яке полягає у допуску до роботи на території Лугинської автоколони 5 осіб без укладання трудових договорів та повідомлення територіального органу ДФС.

Також за результатами проведеної перевірки було складено протокол про адміністративне правопорушення, відносно посадової особи ТОВ «Автосвіт ЛТД» за ч.3 ст.41 КУпАП за порушення ст.24 КЗпП України та винесено постанову №ЖИ/94/06-03-034/0801, якою за порушення ст.24 КЗпП в частині фактичного допуску до роботи працівників без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівника на роботу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем доведено достовірність визначених в акті перевірки порушень норм трудового законодавства, у зв'язку з чим, постанова про накладення штрафу у розмірі 480 000 грн. від 07.11.2017 року винесена відповідачем правомірно.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Підпунктом 54 пункту 4 Положення передбачено, що Державна служба України з питань праці має право накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).

В даному випадку управління Держпраці у Житомирській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці.

Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів затверджений наказом Міністерства соціальної політики України № 390 від 02.07.2012 (далі - Порядок № 390).

Згідно із п. 2 Порядку № 390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Пунктом 3 Порядку № 390 передбачено, що інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Приписами абз. 4 п. 3 Порядку № 390 визначено, що позапланові перевірки проводяться за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування та здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Відповідно до п. 5 Порядку № 390 інспектору на час проведення перевірки надається робоче місце, обладнане належним чином, право користування телефонним зв'язком, розмножувальною технікою, іншими послугами технічного характеру, необхідними для реалізації повноважень під час перевірки, оформлення матеріалів перевірки, спілкування з працівниками (у разі необхідності одержання пояснень).

Пунктом 6 Порядку № 390 встановлено, що перевірка складається з таких етапів: 6.1. робота з документами, наданими суб'єктами господарювання на вимогу Інспектора; 6.2. оформлення документів за результатами перевірки; 6.3. ознайомлення суб'єктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки; 6.4. проведення за результатами перевірки роз'яснювальної роботи з питань застосування норм законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування (за згодою посадових осіб).

Згідно п. 7 Порядку № 390 за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Аналізуючи наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що інспектори з праці територіальних органів Держпраці України наділені повноваженнями щодо проведення позапланових перевірок, у тому числі з підстав зверненнями зазначених органів про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Як встановлено матеріалами справи та поясненнями сторін, постанова про накладення штрафу від 7.11.2017 № ЖИ/94/06-03-034/0801 винесена у зв'язку фактичним допуском працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Вирішуючи питання щодо наявності порушення трудового законодавства збоку позивача, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Таким чином, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, трудовий договір характеризується зокрема тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. В трудових договорах також визначається обов'язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов'язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність.

За змістом ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що у випадку, коли фізичні особи не надавали замовнику трудових книжок, вони не входять до штату підприємства, не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснюється, заробіток осіб, з якими укладені договори, залежить виключно від кількісних показників виконання договору - кількості виконаних заявок замовника, а відносини між товариством та виконавцем не передбачають заздалегідь встановлених норм виконання робіт, мінімальної плати за договором, то вказані відносини відповідають ознакам договору про надання послуг.

Так, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Також, колегія суддів зазначає, що договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.

Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємцем, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу.

Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою.

Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Отже, за наявності ознак, притаманних саме трудовим відносинам, укладається трудовий договір, за наявності ж ознак, притаманних цивільно-правовим відносинам, слід укладати цивільно-правовий договір.

Як встановлено під час розгляду справи, між позивачем - ТОВ " Автосвіт ЛТД" (Замовник) та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (Виконавці) в усній формі було укладено попередній цивільно-правовий договір, за умовами якого Замовник доручає, а Виконавці брали на себе зобов'язання виконати такі роботи (надати послуги) - копання колодязя.

Судом достовірно встановлено, що виконавці, не чекаючи укладання угоди в письмовому вигляді, без погодження з власником, приступили до виконання зобов"язання.

Вказаний факт підтверджено поясненнями механіка ОСОБА_9, керівника ОСОБА_10, штатним розкладом позивача, в якому не передбачено посад робітників.

Відповідно до пояснень свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 з ними була домовленість про облаштування колодязя, однак відповідачем достовірно не встановлено, хто домовлявся, які умови угоди, хто допустив до роботи вказаних осіб.

Графіку роботи вказаних осіб не було, робітники самостійно планували свій робочий час, вийшли на роботу за власною ініціативою.

В даному випадку колегія суддів вважає, що відносини між ТОВ " Автосвіт ЛТД" та вищевказаними особами носили характер цивільно-правового договору, і це не є підставою виникнення трудових відносин, на які поширюється трудове законодавство.

Разом з тим, укладення таких цивільно-правових договорів чинним законодавством не заборонено.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Таким чином, висновки управління Держпраці в Житомирській області про порушення ТОВ " Автосвіт ЛТД" вимог частин 1 та 3 ст. 24 КЗпП України є помилковими, а тому прийнята на підстави цих висновків постанова про накладення штрафу №ЖИ/94/06-03-034/0801 від 7.11.2017 року є необґрунтованою і такою, що прийнята без врахування всіх істотних обставин.

Крім цього, постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 1 лютого 2018 року, яка набрала законної сили, провадження щодо директора ТОВ " Автосвіт ЛТД" ОСОБА_11 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.24 КЗпП України закрито через відсутність в його діях складу зазначеного правопорушення. Суд встановив, що ТОВ не допускало осіб в кількості 5 чоловік до виконання робіт.

Оцінивши докази та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в не повній мірі досліджено обставини справи, на підставі яких суд прийшов до неправильного висновку про необгрунтованість позовних вимог Товариства, а тому рішення суду першої інстанції є незаконним і підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, апелянтом надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосвіт ЛТД" задовольнити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "16" січня 2018 р. скасувати, прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ТОВ " Автосвіт ЛТД" задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці у Житомирській області № ЖИ 94/06-03-034/0801 від 07.11.2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб"єкта владних повноважень Управління Держпраці у Житомирській області понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2400 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: С.М. Шевчук

В.Б. Шидловський

Повне судове рішення складено "18" квітня 2018 р.