Справа № 126/3199/17
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 126/3199/17

Головуючий у 1-й інстанції: Моцний В.С.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

16 квітня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бершадського об'єднаного управління пенсійного фонду України Вінницької області на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 05 січня 2018 року (суддя Моцний В.С.) у справі №126/3199/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Бершадського об'єднаного управління пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2017 року позивач звернувся до Чечельницького районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 05 січня 2018 року позов задоволено частково, а саме:

- дії Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 24 жовтня 2016 року (протокол № 1162) про призначення і виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86 відсотків грошового утримання судді, що становить 19 952 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві) гривні визнано неправомірними.

- зобов'язано Бершадське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області нарахувати та виплатити позивачу щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді зарахувавши в стаж роботи на посаді судді половину строку навчання за денною формою в Київському національному університеті імені Т.Г. Шевченка (строк навчання 4 роки, 9 місяців, 19 днів) та військову службу 2 роки, 3 місяці, 4 дні починаючи з 23 травня 2017 року, з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення відповідно до довідки виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Вінницькій області від 04 серпня 2017 року за № 4-35/1221 починаючи з 14 серпня 2017 року та раніше проведених виплат.

- позовні вимоги щодо зобов'язання Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області нарахувати та виплатити позивачу щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді з 12 жовтня 2016 року по 22 травня 2017 року зарахувавши в стаж роботи на посаді судді половину строку навчання за денною формою в Київському національному університеті імені Т.Г. Шевченка (строк навчання 4 роки, 9 місяців, 19 днів) та військову службу 2 роки, 3 місяці, 4 дні залишено без розгляду.

- різницю між перерахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання виплатити з урахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 05 січня 2018 року, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскаржуване рішення від 05.01.2018 року прийнято судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт наголошує, що судом не в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено, що 11.10.2016 року позивач був звільнений з посади судді Бершадського районного суду Вінницької області.

19 жовтня 2016 року позивач звернувся до Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області для призначення йому щомісячного довічного грошового утримання відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України від 15.12.1992 р. № 2862-ХІІ "Про статус суддів".

24.10.2016 року відповідачем винесено протокол за №1162, яким призначено позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86 відсотків грошового утримання судді, що становить 19 952 гривні. З протоколу вбачається що до стажу роботи позивача зараховано 23 роки 11 місяців 2 дні стажу роботи на посаді судді та призначено 86 відсотків грошового утримання судді, що становить 19 952 гривні.

Позивач вважаючи дії пенсійного органу протиправним та прийнятим з порушенням вимог Закону, звернувся до суду з даним позовом. Зокрема, на думку позивача, до стажу роботи на посаді судді, який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зараховано лише 23 роки 11 місяців 2 дні (стаж роботи на посаді судді) та не враховано строкову військову службу та половину строку навчання за денною формою. Також до основного розміру утримання обчислено лише посадовий оклад та надбавку за вислугу років, а матеріальну допомогу на оздоровлення відповідачем не враховано.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-XII (чинного на момент призначення позивача на посаду судді) було передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 43 Закону N2862-XII, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів"» від 24 лютого 1994 року №4015-XII, чинної до 31.07.2010р., до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

30 липня 2010 року набув чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, відповідно до частини 1 статті 131 якого було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, пунктом 11 Перехідних положень Закону №2453-VI було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Крім того пунктом 3.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №685 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання позивача слід також зарахувати половину строку навчання за денною формою в Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка, що підтверджується дипломом УВ №769598 за спеціальністю правознавство та період проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 21.03.1983 року по 24.06.1985 року, що підтверджується військовим квитком ГЛ №204128.

Статтею 141 Закону №2453 до внесення змін Законом №213 (у редакції Закону №192), закріплювалося, що "щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання" (абзац перший частини третьої), та встановлювалося, що "у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання" (абзац другий частини третьої).

Рішенням Конституційного суду України від 8 червня 2016 року №4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III; Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

При цьому, керуючись частиною другою статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення:

- частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання"

Отже, враховуючи, що стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, з урахуванням половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та календарний період проходження строкової військової служби складає 28 років 7 місяців 10 днів, то враховуючи положення частини 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, вірним є висновок суду першої інстанції, що щомісячне довічне утримання позивача має становити 90 відсотків заробітної плати судді.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо залишення без розгляду позовних вимог позивача за період з 19.10.2016 року по 22.05.2017 року, оскільки, як встановлено судом, позивач знав, що при призначенні довічного грошового утримання не враховано половину навчання у вищому навчальному закладу та період військової служби.

Згідно ч.1 ч.2 ст.121 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.4 ст. 124 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Що стосується зарахування позивачу суми матеріальної допомоги на оздоровлення для розрахунку довічного грошового утримання, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Спеціальним законом, який регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, до якого не входить матеріальна допомога на оздоровлення.

Таким спеціальним законом є Закон України "Про судоустрій і статус суддів".

Положеннями статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посилання апелянта на положення статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та статті 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, враховується у заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати є безпідставним, оскільки застосування цих норм можливе у разі призначення пенсії, а не щомісячного довічного грошового утримання, яке визначено спеціальним законом - Законом України "Про судоустрій та статус суддів".

Враховуючи встановлені обставини у справі та наведені норми чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що вказує на правомірність дій відповідача та необґрунтованості позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2018 року по справі №738/1343/17 (адміністративне провадження №К/9901/2712/17).

Згідно із статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи частково порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню частково.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Бершадського об'єднаного управління пенсійного фонду України Вінницької області задовольнити частково.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 05 січня 2018 року скасувати в частині зобов'язання Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 квітня 2018 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.