Справа № 802/3982/15-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 802/3982/15-а

адміністративне провадження № К/9901/12301/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 (колегія суддів у складі: Залімського І.Г., Сушка О.О., Смілянця Е.С.) у справі № 802/3982/15-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, третя особа: спеціальний батальйон судової міліції «Грифон» Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - відповідач-1, ГУ НП у Вінницькій області), Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (далі - відповідач-2, УМВС України у Вінницькій області), третьої особи спеціального батальйону судової міліції «Грифон» Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (далі - третя особа, СБ СМ «Грифон» УМВС України у Вінницькій області), про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.01.2016 адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України у Вінницькій області від 06.11.2015 № 164 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади командира відділення № 2 взводу № 2 СБ СМ «Грифон» УМВС України у Вінницькій області; зобов'язано УМВС України у Вінницькій області з дотриманням порядку, передбаченого статтями 49-2, 184 КЗпП України, працевлаштувати ОСОБА_1 В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 15.01.2016 скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що він не відмовлявся від проходження служби в поліції, йому офіційно не було запропоновано переведення на іншу роботу, і під час перебування у відпустці по догляду за дитиною його було звільнено за скороченням штатів.

Відповідачі у відзиві на касаційну скаргу зазначають, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Перевіривши доводи та вимоги касаційної скарги, а також правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18.11.2005 позивач прийнятий на службу в органи внутрішніх справ відповідно до наказу УПППМ від 17.11.2015 № 172.

Відповідно до наказу начальника УМВС України у Вінницькій області від 12.06.2014 № 96 о/с він перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

УМВС України у Вінницькій області 06.11.2015 прийнято наказ № 164 о/с, згідно із яким прапорщика міліції ОСОБА_1, командира відділення № 2 взводу № 2 роти № 2 СБ СМ «Грифон» УМВС України у Вінницькій області, з 06.11.2015 звільнено у запас Збройних Сил за скороченням штатів. Наказ прийнятий на підставі пунктів 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» та пункту 63 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що позивач був звільнений з займаної посади під час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, при цьому при звільненні він не був працевлаштований.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, виходив з того, що звільнення позивача на підставі спірного наказу проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, відповідачі вжили достатніх заходів для повідомлення позивача про наступне звільнення, а також для його працевлаштування в Національній поліції.

Верховний Суд погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, з урахуванням наступного.

Порядок проходження публічної служби в органах внутрішніх справ регулюється Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII (який був чинний на час звільнення позивача) та Положенням № 114.

Відповідно до вимог пункту 63 «з» Положення № 114 особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

07.11.2015 втратив чинність Закон України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-ХІІ та набрав законної сили Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIІI (далі - Закон № 580-VIІI).

Пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що будь-якого додаткового обов'язку щодо попередження позивача про наступне звільнення з боку роботодавця МВС України не вимагається.

Згідно пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

За змістом пункту 11 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначеної категорії осіб здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичну особу УМВС України у Вінницькій області та її структурні підрозділи.

Посилання скаржника на давність відмови від переведення по службі та поважність причин неявки на роботу, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечується позивачем, що він відмовився проходити тестування в зв'язку з небажанням проходити службу в новоствореному підрозділі поліції «КОРД». Відмова позивача з'явитися до місця дислокації СБ СМ «Грифон» УМВС України у Вінницькій області та писати будь-які документи стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України підтверджується актом від 04.11.2015.

З огляду на наведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що відповідачі вжили достатніх заходів для повідомлення позивача про наступне звільнення, а також для його працевлаштування в Національній поліції. Позивач сам відмовився від проходження служби в Національній поліції, а тому відсутні підстави вважати, що оскаржуваний наказ порушує його права. Отже, звільнення позивача проведено з дотриманням вимог діючого законодавства, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б привести до ухвалення незаконного рішення, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №802/3982/15-а залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх
Судді: О.В. Білоус
Т.Г. Стрелець