Справа № 826/15711/15
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

10 квітня 2018 року

Київ

справа №826/15711/15

адміністративне провадження №К/9901/9723/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

секретар судового засідання Слободян О.М.

за участю представника відповідача Сироти Д.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Щербаня Дмитра Миколайовича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва в складі колегії суддів: Мазур А.С., Аблова Є.В., Літвінова А.В. від 13.07.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Кобаля М.І., Епель О.В., Карпушової О.В. від 12.10.2016 у справі №826/15711/15 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції треті особи Міністерство оборони України, Громадська організація "Міжнародна антикорупційна ліга" про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, треті особи: Міжнародна Антикорупційна Ліга, Міністерство оборони України про визнання протиправними дій Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, яка утворена Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, щодо передання заяви про надання статусу учасника бойових дій від 01 листопада 2014 року та доданих до неї документів на розгляд Відомчої комісії Міністерства оборони України та зобов`язання Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, яка утворена Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, розглянути по суті заяву про надання статусу учасника бойових дій від 01 листопада 2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що судами не застосовано принцип недопустимості зворотної дії підзаконних нормативних актів в часі, а також проігноровано принцип правової визначеності в частині стабільності правових норм та забезпечення їх передбачуваності для позивача.

В запереченні на касаційну скаргу Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною скаргою.

Справу передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами встановлено, що 17 травня 2014 року ОСОБА_1 був мобілізований до Збройних Сил України Дніпродзержинським ОМВК Дніпропетровської області на підставі Указу Президента України №454/2014 від 06 травня 2014 року та направлений для проходження військової служби до в/ч НОМЕР_1 .

Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 №37 від 27 червня 2014 року позивач направлений для виконання бойових завдань в зону АТО в Донецьку область.

26 серпня 2014 року разом з управлінням батальйону та іншими військовослужбовцями, що перебували в базовому таборі в/ч НОМЕР_1 в Старобешевському районі Донецької області, ОСОБА_1 вийшов з оточення в м. Гуляйполе.

У вересні 2014 у зв`язку з різким погіршенням самопочуття, вибув на лікування до ВМКЦ Південного регіону.

Згідно свідоцтва про хворобу ВЛК ВМКЦ Південного регіону №873 від 19 вересня 2014 року, позивач визнаний обмежено придатним до військової служби.

На підставі п. 240 Положення «Про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України» ОСОБА_1 було подано рапорт на ім`я командира в/ч пп НОМЕР_1 з проханням клопотати перед вищестоящим командуванням щодо визначення подальшого проходження служби, зокрема: або звільнити з лав Збройних Сил України, або перевести для подальшого проходження військової служби в один з військкоматів міста Києва за місцем проживання.

Оскільки командиром в/ч НОМЕР_1 на розгляд Відомчої комісії Міністерства оборони України не подавались документи щодо надання позивачу статусу учасника бойових дій, 01 листопада 2014 року ОСОБА_1 , самостійно звернувся до вищевказаної комісії, надавши наявні в розпорядженні документи для вирішення питання про надання статусу учасника бойових дій.

Листом №226/1/5019 від 02 грудня 2014 року Міністерство оборони України (в особі відомчої комісії) (далі по тексту - Міноборони) повідомило ОСОБА_1 , що останнім подано документи, необхідні для розгляду питання про надання статусу учасника бойових дій не в повному обсязі, а тому питання про надання статусу учасника бойових дій не виносилось на розгляд Відомчої комісії Міністерства оборони України та, відповідно, подані документи не направлені в Міжвідомчу комісію для вирішення питання про надання чи ненадання позивачу статусу учасника бойових дій.

Не погоджуючись з вищезазначеними діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 19 ч.1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (діюча редакція на момент виникнення спірних правовідносин) учасниками бойових дій визнавались військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної служби охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 N 413 затверджено Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (далі по тексту - Порядок) (діюча редакція на момент виникнення спірних правовідносин від 20.08.2014).

Пунктом 4 Порядку визначені підстави для надання статусу учасника бойових дій, а саме: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).

Так, п. 5 Порядку передбачено, що Рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається Міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі по тексту - Міжвідомча комісія), яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції із включенням до її складу фахівців Міноборони, МВС, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань. До складу міжвідомчої комісії можуть включатися фахівці інших державних органів та представники громадських організацій.

Пунктом 6 Порядку визначено, що для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники установ, закладів у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення зобов`язані подати на розгляд комісій, утворених у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади чи інших державних органах (далі - комісія), у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, в складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

Комісії вивчають документи і подають їх на розгляд Міжвідомчої комісії, а в разі відсутності підстав, які підтверджуються документами, повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів з метою подальшого доопрацювання.

Рішення щодо утворення комісій та положення про них затверджуються відповідними міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади та іншими державними органами.

Міжвідомча комісія розглядає документи, надіслані комісією, і в разі потреби заслуховує пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків, представників державних органів та в місячний строк з дня надходження документів приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій, про що інформує комісію.

Пунктом 8 Порядку визначено, що у разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником установи, закладу до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії.

Тобто, наведені положення Порядку передбачають процедуру отримання статусу учасника бойових дій, у тому числі за самостійним зверненням особи до комісії для реалізації свого права.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, 01 листопада 2014 року після закінчення виконання бойового завдання в зоні проведення антитерористичної операції ОСОБА_1 на підставі п. 8 Порядку звернувся до Відомчої комісії Міністерства оборони України із заявою про розгляд документів для надання останньому статусу учасника бойових дій.

Відповідно абз.2 п.6 Порядку, на момент розгляду Міністерством оборони України заяви ОСОБА_1 відомчі комісії вивчають документи і подають їх на розгляд Міжвідомчої комісії, а в разі відсутності підстав, які підтверджуються документами, повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів з метою подальшого доопрацювання.

Таким чином, правові положення Порядку вказують на те, що призначення Відомчих комісій полягало не лише в направленні отриманих документів до Міжвідомчої комісії для прийняття рішення про надання статусу учасника бойових дій, а й перед прийняттям рішення по суті у вивченні отриманих документів, перевірці наявності всіх необхідних документів, і тільки після встановлення Відомчою комісією відповідності документів чинному законодавству - прийняти рішення про направлення їх до Міжвідомчої комісії.

02 грудня 2014 року Відомча комісія Міноборони у зв`язку з відсутністю усіх необхідних документів для надання відповідного статусу прийняла рішення про повернення їх на доопрацювання.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням Відомчої комісії Міністерства оборони України, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив, зобов`язати Міністерство оборони України (в особі відомчої комісії) подати на розгляд Міжвідомчої комісії заяву останнього для прийняття рішення щодо надання йому статусу учасника бойових дій.

Постановою від 23 квітня 2015 року Київський апеляційний адміністративний суд у справі № 826/20594/14 зобов`язав Міністерство оборони України (в особі Відомчої комісії) подати на розгляд Міжвідомчої комісії заяву ОСОБА_1 для прийняття рішення щодо надання йому статусу учасника бойових дій.

На виконання вказаної постанови суду, Міністерство оборони України листом від 25 травня 2015 року №226/9/3733 надіслало документи позивача Міжвідомчій комісії, які отримані останньою 12 червня 2015 року.

Відповідно до вказаного вище Порядку Міжвідомча комісія приймає рішення у місячний строк з дня надходження документів.

Так, 04 червня 2015 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України №425, яка внесла зміни до Порядку та обмежила повноваження Міжвідомчої комісії.

З моменту набрання чинності цією постановою Міжвідомча комісія має право розглядати лише документи, які надійшли від Відомчих комісій, та в яких вбачаються спірні питання, та потребують міжвідомчого врегулювання.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що на засіданні 25 червня 2015 року Міжвідомча комісія розглянула лист Міноборони від 25 травня 2015 року № 226/9/3733 та одноголосно прийняла рішення - відправити матеріали ОСОБА_1 до Відомчої комісії Міноборони у зв`язку з відсутністю спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.

Під час розгляду заяви ОСОБА_1 25 червня 2015 року Міжвідомча комісія керувалась законодавчими нормами, які діяли на момент розгляду відповідної заяви.

Крім того, як встановлено колегією суддів, розгляд документів, які надійшли до міжвідомчої комісії для розгляду питання про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, виходили за межі її компетенції.

Разом з тим, нормами законодавства передбачено, що обов`язок вивчення документів покладено на відомчу комісію Міноборони, відповідно до абз.9 п. 8 Положення про комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 08 квітня 2009 р. №158. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 травня 2009 р. за № 428/16444.

На підставі вивчення Відомчою комісією документів, остання приймає протокольне рішення про фактичну відповідність чинному законодавству та клопоче перед ОСОБА_2 комісією про надання статусу учасника бойових дій.

Тобто, з вимог законодавства вбачається, що рішення Відомчої комісії є підґрунтям для прийняття остаточного рішення Міжвідомчої комісії при наданні статусу учасника бойових дій.

Крім того, колегія суддів не може прийняти доводи ОСОБА_1 , що спірні правовідносини між ним та Міжвідомчою комісією виникли з моменту подання заяви від 01 листопада 2014 року, оскільки Відомча комісія Міністерства оборони України є самостійним колегіальним органом, кінцевим результатом роботи якої є прийняття рішення (повернути документи на доопрацювання або надіслати до Міжвідомчої комісії), при цьому Міжвідомча комісія не наділена правами втручатися у вказану процедуру.

Аналіз вищезазначених правових положень та обставин справи дає підстави колегії суддів прийти до висновку, що одноголосне рішення Міжвідомчої комісії відправити матеріали позивача до Відомчої комісії Міністерства оборони України є законним та таким, що відповідало вимогам чинного законодавства України на момент прийняття оскаржуваного рішення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої та апеляційної інстанції правильно та повно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Щербаня Дмитра Миколайовича залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

Судді Верховного Суду

Повне рішення складено 11.04.2018