Справа № 546/1142/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.04.2018

провадження № К/9901/18177/18

справа № 546/1142/16-а

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 7 квітня 2017 року у справі № 546/1142/16-а за позовом ОСОБА_1 до Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернуласЬ до суду з позовом до Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (надалі - Управління, відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним рішення відповідача від 1 листопада 2016 року щодо відмови у перерахунку пенсії державного службовця, у зв'язку з підвищенням заробітної плати державних службовців;

- зобов'язати Управління здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст. 37-1 Закону України №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року «Про державну службу» (в редакції, що була чинна на момент призначення пенсії), не змінюючи базовий місяць індексації пенсії, у зв'язку з підвищенням заробітної плати державних службовців згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2016 року № 292 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році", на підставі листа Управління Державної казначейської служби України у Решетилівському районі від 14 вересня 2016 року № 01-16/287 (виходячи із посадового окладу 2585 грн.), з урахуванням надбавок (за ранг та вислугу років), з урахуванням інших складових заробітної плати, (що враховані раніше в розрахунок нарахування пенсії: середньомісячна сума надбавок та премій за останні 24 календарні місяці роботи), зі збереженням призначеного відсотку нарахування пенсії, у розмірі 87 % від суми заробітної плати.

Підставою для звернення позивача до Управління із вимогою про перерахунок пенсії стало прийняття 6 квітня 2016 року (введена в дію з 1 травня 2016 року) Кабінетом Міністрів України постанови № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» (надалі - Постанова № 292).

Постановою Решетилівського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2016 року позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2016 року скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вищий адміністративний суд України 7 квітня 2017 року постановив ухвалу, якою відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою позивача. Погодившись із висновком суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції зазначив, що у відповідача на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати державного службовця за відповідною посадою, з якої призначено пенсію.

ОСОБА_1 подала до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 7 квітня 2017 року у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції норм Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (надалі - Закон № 3723-XII). У заяві позивач просив скасувати рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій, залишивши в силі постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2016 року.

Як на приклад неоднакового правозастосування ОСОБА_1 послалась на постанову Вищого адміністративного суду України від 6 листопада 2014 року провадження № К/800/29753/13, ухвали Вищого адміністративного суду України

від 17 січня 2017 року провадження К/800/27323/16, від 11 листопада 2014 року провадження № К/800/45740/13, від 19 травня 2016 року провадження № К/800/41001/15, від 18 жовтня 2016 року провадження № К/800/19212/16, від 23 лютого 2016 року провадження № К/800/4502/16, від 11 серпня 2015 року провадження № К/800/30787/14, від 3 липня 2013 року провадження №К/9991/21202/11, від 16 листопада 2012 року провадження №А/9991/209/12, від 16 червня 2011 року провадження №К/9991/23947/11 та на рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 у справі № 1-21/2005, у яких суди по-іншому і, на переконання заявника, правильно застосували одні й ті самі норми матеріального права у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені у заяві доводи, суд дійшов висновку про відсутність неоднакове застосування судом касаційної інстанції правових норм.

У рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивачу, оскільки Постановою № 1013 було виключено пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» (надалі - Постанова № 865), яким було передбачено перерахунок пенсій. У свою чергу, 10 грудня 2015 року прийнято Закон України № 889-VIII «Про державну службу» (набрав чинності з 1 травня 2016 року), в перехідних положеннях якого передбачено втрата чинності Закону № 3723-XII. Отже, на час звернення ОСОБА_1 до Управління із заявою про перерахунок пенсії втратили чинність норми, якими було врегульовано порядок та умови перерахунку пенсій державних службовців.

Колегія суддів звертає уваги, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року, що була чинною на момент звернення особи із цією заявою) заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах. Саме на підставі вищенаведеної норми ОСОБА_1 звернулась із цією заявою.

Отже, для перегляду рішення суду касаційної інстанції за цією підставою, особа повинна додати до своєї заяви рішення суду (судів) саме касаційної інстанцій, в яких буде застосована відповідна норма матеріального права, але лише у подібних правовідносинах.

В постанові Вищого адміністративного суду України від 6 листопада 2014 року провадження № К/800/29753/13 та в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 11 листопада 2014 року провадження № К/800/45740/13, від 19 травня 2016 року провадження №К/800/41001/15, від 18 жовтня 2016 року провадження № К/800/19212/16, надані для порівняння, правовідносини виникли у зв'язку із перерахунком пенсій особам відповідно до Закону України від 5 листопада 1991 року N 1789-XII «Про прокуратуру». Отже, дані судові рішення Верховний Суд не може брати до уваги, оскільки в них не застосовувались норми Закону № 3723-XII.

Не підтверджують неоднакове застосування правових норм Закону № 3723-XII і наступні рішення Вищого адміністративного суду України, надані заявником для порівняння.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23 лютого 2016 року провадження № К/800/4502/16 предметом позову у справі є здійснення перерахунку пенсії за віком з урахуванням індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11 серпня 2015 року провадження № К/800/30787/14 предметом позову є визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2009 року № 152.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 3 липня 2013 року провадження № К/9991/21202/11 правовідносини виникли стосовно здійснення компенсації у зв'язку із втратою годувальника відповідно до Закону України від 28 лютого 1991 року N 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16 червня 2011 року провадження № К/9991/23947/11 предметом позову було зупинення дій розпорядження Київської міської державної адміністрації № 478 від 15 квітня 1997 року «Про порядок розрахунків за житлово-комунальні послуги».

Таким чином, у вищенаведених судових рішеннях правовідносини не є подібними до правовідносин, що виникли у справі № 546/1142/16-а.

Щодо ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2012 року провадження №А/9991/209/12,на яке також посилається заявник, то в даній справі Вищий адміністративний суд України діяв як суд апеляційної, а не касаційної інстанції. Окрім того, предметом позову у цій справі було визнання протиправною та скасування в частині постанови Центральної виборчої комісії від 5 листопада 2012 року № 1931 «Про неможливість достовірного встановлення підсумків голосування та результатів виборів народних депутатів України 28 жовтня 2012 року в одномандатних виборчих округах № 94, 132, 194, 197 та 223».

Щодо рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 у справі № 1-21/2005, яке також надано ОСОБА_1 для порівняння, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Враховуючи вищезазначене, Конституційний Суд України не є судом касаційної інстанції, а тому рішення цього суду не можуть братись до уваги як приклад неоднакового застосування норм права відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 КАС України.

Що стосується ухвали Вищого адміністративного суду України від 17 січня 2017 року провадження № К/800/27323/16, наданій також заявником, то в даній справі правовідносини виникли у зв'язку із зверненням особи до пенсійного органу із вимогою про перерахунок пенсії з 1 грудня 2015 року у зв'язку з підвищенням зарплати посадовим особам місцевого самоврядування згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів». Отже, правовідносини у цій справі не є подібними до правовідносин, що виникли у справі № 546/1142/16-а.

Враховуючи вищенаведене та відповідно до частини першої статті 244 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1, оскільки надані нею судові рішення не підтверджують неоднакового застосування норм Закону № 3723-XII.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року), суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М.М. Гімон

А.Ю. Бучик

Л.Л. Мороз