Справа № 804/4680/16
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 квітня 2018 року

Київ

справа №804/4680/16

адміністративне провадження №К/9901/16418/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «М'ясна Фабрика «Фаворит Плюс» (далі - ТОВ «М'ясна Фабрика «Фаворит Плюс»)
на постановуДніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2017 (Головуючий суддя - В.В. Степаненко)
та ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017 (колегія у складі суддів: І.Ю. Богданенко, С.А. Уханенко, Ю.М. Дадим)
у справі №804/4680/16
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «М'ясна Фабрика «Фаворит Плюс»
доДніпропетровської митниці Державної Фіскальної Служби (далі - Дніпропетровська митниця ДФС)
провизнання протиправним скасування рішення, картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «М'ясна Фабрика «Фаворит Плюс» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товару від 03.03.2016 року №110100000/2016/200011/1 та картки відмови у прийнятті митної декларації від 23.03.2016 року №110100000/2016/00050.

Обґрунтовуючи позов вказав, що позивачем для митного оформлення товару була визначена митна вартість за основним методом - за ціною договору, на підтвердження чого надано митну декларацію з усіма необхідними документами, проте митницею безпідставно збільшено митну вартість за другорядним методом, прийнято рішення про коригування митної вартості товарів та надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2017, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017, у задоволені позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що митна вартість імпортованих товарів не могла бути визначена за ціною договору, оскільки в поданих документах були виявлені розбіжності. За результатами розгляду додаткових документів, наданих позивачем, митний орган прийняв правомірне рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмову в прийнятті митної декларації позивача.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, задовольнивши позов у повному обсязі, оскільки вважає, що суди передніх інстанцій не надали належної оцінки тій обставині, що експедиційні послуги, які були надані ПП «Транс Логістик» у розмірі 5000 грн. були у повному обсязі включені до митної вартості. Рішення про коригування митної вартості від 03.03.2016 року №110100000/2016/200011/1 ґрунтується на раніше визнаній митним органом митній вартості подібних товарів, митне оформлення яких здійснено за ціною договору відповідно до МД №205070000/2015/028030 від 14.12.2015. Однак, митне оформлення за вказаною декларацією не збігається з часом експорту оцінюваних товарів позивача та заявлений об'єм товару складає 3999 кг, а в митній декларації ТОВ «М'ясна Фабрика «Фаворит Плюс» заявлена вага становить 20035 кг, що суттєво впливає на ціну самого товару. Також якщо сума у платіжному дорученні з оплати за оцінюваний товар, не відповідає ціні цього товару, зазначеній в інших документах, доданих до вантажної митної декларації це не є підставою для твердження про розбіжність у документах, а відтак для сумнівів у правильності визначення митної вартості.

Від відповідача надійшли письмові заперечення на касаційну скаргу, за змістом яких Дніпропетровська митниця ДФС не погоджується із доводами касаційної скарги. В обґрунтування зазначено, що в результаті здійснення контролю наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності, а саме: надані на підтвердження транспортної складової документи також не містять інформації щодо поділу транспортних витрат та видів послуг. Зокрема рахунок ПП «Транс Логістик» від 31.03.2016 №524, акт ПП «Транс Логістик» №1425 містять інформацію щодо вартості виконаних робіт за період з 22.02.2016 по 11.03.2016 на загальну суму 243 000 грн. Також надане платіжне доручення в іноземній валюті від 15.02.2016 №109 на загальну суму 15 200 євро не відповідає вартості імпортованого товару відповідно комерційних рахунків від 23.02.2016 №16003531 та від 22.02.2016 №16003442 на загальну суму 15 249,78 євро та свідчить про порушення п. 3.1 зовнішньоекономічного контракту від 15.12.2015 №15/12/15 щодо 100% передплати за товар. Просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

З урахуванням відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, згідно пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд справи буде проводитись в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 20.06.2017 Вищим адміністративним судом України, касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «М'ясна Фабрика «Фаворит Плюс» відкрито.

06.02.2018 касаційна скарга передана на розгляд судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Юрченко В.П. в порядку пункту четвертого частини першої розділу 7 «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства у редакції Закону від 03.10.2017 № 2147.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ «М'ясна фабрика «Фаворит Плюс» та фірмою Воseler Goldschmaus GmbH & Co KG (Німеччина) укладено контракт на постачання товару від 15 грудня 2015 року №15/12/15, за умовами якого позивачем придбано товар згідно зі специфікацією №1 від 12 лютого 2016 року, а саме: заморожене свиняче бокове сало, вагою 40000 кг, вартістю 0,38 Євро за 1 кг, загальною вартістю партії товару - 15200,00 Євро, на умовах поставки FСА (Дніпропетровська обл., Дніпропетровський р-н, смт. Ювілейне) згідно з Інкотермс 2010.

Для здійснення митного контролю та митного оформлення товару декларантом подана вантажна митна декларація №110100000/2016/204521, згідно з якою контрактна вартість зазначеної партії товару становить - 7613,30 Євро. Митна вартість товару заявлена за ціною контракту (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу України на рівні 260897,05 грн. з урахуванням транспортних витрат та витрат на страхування. На підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товару позивачем подано картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами, міжнародну автомобільну накладну, зовнішньоекономічний контракт від 15 грудня 2015 року, специфікацію №1 від 12 лютого 2016 року, проформу інвойс, комерційну пропозицію, заявку на страхування, заявку на перевезення вантажу, прайс-лист виробника товару, рахунок-фактуру, сертифікат про походження товару, сертифікат якості, експертний висновок торгово-промислової палати, пакувальний лист, договори перевезення, ветеринарні свідоцтва, міжнародний ветеринарний сертифікат, некласифіковані документи - лист про відбір проб, лист про помилку, лист щодо власної переробки №1, копію митної декларації країни відправлення від 23 лютого 2016 року №16DE22E4.

На вимогу митного органу ТОВ «М'ясна фабрика «Фаворит Плюс» листом від 03 березня 2016 №03/03 повідомило про неможливість надання додаткових документів, при цьому, у листі зазначено, що декларантом в електронній митній декларації помилково зазначені наступні відомості: під кодом 9000 із літерою «m» помилково зазначено документ - «лист щодо власної переробки від 14.04.2014 року № 17/04» замість «лист стосовно виробництва для власних потреб від 29.02.2016 року»; в графі 31 декларації помилково зазначено країну виробництва Нідерланди замість Німеччина; дату виробництва помилково зазначено 12/2015 замість 12/2017; в графі 44 декларації помилково заявлено документ під кодом 7016 «декларація-інвойс, складена експортером».

03 березня 2016 Дніпропетровською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №110100000/2016/200011/1, яке вмотивоване тим, що позивач не подав до митного оформлення документів, які підтверджують складові митної вартості у відповідності до вимог частин 2-4 статті 53 Митного кодексу України. Вказується також, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, не може бути прийнятий у зв'язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені документально (документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності).

На підставі рішення про визначення митної вартості товару від 03 березня 2016, Дніпропетровською митницею ДФС видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 23 березня 2016 №110100000/2016/00050.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті, у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позову та апеляційної скарги, суди виходили з того, що надане позивачем платіжне доручення в іноземній валюті від 15 лютого 2016 року №109 на суму 15200 Євро свідчить про порушення пункту 3.1 контракту від 15 грудня 2015 року №15/12/15 щодо 100% передплати за товар, оскільки не відповідає вартості імпортовано товару згідно з комерційними рахунками від 23 лютого 2016 року №16003531 та від 22 лютого 2016 №16003442 на загальну суму 15249,78 Євро.

Крім того, до ціни контракту не включені витрати на транспортно-експедиційне обслуговування, оскільки такі витрати передбачені пунктом 2.2 зовнішньоекономічного контракту від 15 грудня 2015 року №15/12/15 - вартість товару визначається на комерційних на умовах FCА та включає в себе вартість всіх митних формальностей в країні продавця, вартість упаковки, маркування, за виключенням податків на території України.

Верховний суд з такими висновками не погоджується, виходячи з наступного.

У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв'язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.

Разом з тим, коли сума коштів, зазначена у платіжному дорученні з оплати за оцінюваний товар, не відповідає ціні цього товару, зазначеній в інших документах, доданих до вантажної митної декларації, не є підставою для твердження про розбіжність у документах, а відтак для сумнівів у правильності визначенні митної вартості.

Судами попередніх інстанцій не з'ясовано чому виникла розбіжність у сумах, зазначених у платіжному доручення в іноземній валюті від 15 лютого 2016 року №109 та комерційними рахунками від 23 лютого 2016 року №16003531, від 22 лютого 2016 №16003442. А також як вплинула ця розбіжність на визначення числових значень складових митної вартості товарів.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, на підтвердження транспортних витрат позивачем надано рахунок від 31 березня 2016 року №524 та акт прийому-передачі послуг №1425. Проте вказані транспортні документи не містять інформації щодо вартості транспортно-експедиційних послуг до місця ввезення на митну територію України (складова митної вартості), що унеможливлює проведення розрахунку транспортних витрат відповідно до частини 2 статті 52, статті 54 Митного кодексу України.

Колегія суддів вважає, що якщо законом не визначено докази, виключно якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами.

Доводи позивача про те, що у вищенаведених документах зазначена загальна сума транспортних витрат понесених експедитором до та після перетину митного кордону України, залишилась поза увагою судів попередніх інстанцій.

Відповідних оцінок судами попередніх інстанцій надано не було, що в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, що була чинною на час вирішення та розгляду даної справи є порушенням завдання адміністративного судочинства.

Верховний Суд вважає, що наведені позивачем у позовній заяві та апеляційній скарзі доводи, які підтвердженні відповідними доказами, мають бути предметом судового дослідження та розгляду.

Статтею 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права. При цьому, Суд не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішеннях судів чи відхилені ним, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є не дослідження судом зібраних у справі доказів, що є порушенням норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що судами попередніх інстанцій не було встановлено всіх важливих обставин справи, що призвело до не обґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, а також те, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Отже, враховуючи відсутність повноважень суду касаційної інстанції на встановлення та дослідження вказаних фактичних обставин справи, є підстави для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясна Фабрика «Фаворит Плюс» задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017 скасувати та передати справу на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

...........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду