Справа № 175/4395/17
Суддя: Озерянська Ж. М.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 175/4395/17
Провадження № 2-а/175/104/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Озерянської Ж.М.,

за участю секретаря Рись Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірними дій, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання, в якому просив визнати протиправними дії та розпорядження відповідача викладене у протоколі від 21 вересня 2017 року при розгляді його заяви від 13.09.2017 року про визначення розміру щомісячного грошового утримання 80% від суддівської винагороди виходячи зі стажу роботи на посаді судді 20 років 3 місяці 20 днів, зобовязавши відповідача починаючи з 14 вересня 2017 року призначити та видати йому ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 640 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, надав суду заперечення на позов (а.с.41-43).

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали, зясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд прийшов до наступного.

Статтею 19 ОСОБА_3 України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_3 України в Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Статтею 46 ОСОБА_3 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до п. 11 Перехідних положень цього Закону №2453-VI, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів».

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. В ч. 4 ст. 43 вищезазначеного Закону передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Частиною 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року з урахуванням Рішення ОСОБА_4 Суду України від 08.06.2016 року №1-8/2016 визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював суддею Ясинуватського міського суду Донецької області в період з 22 травня 1997 року по 07 березня 2002 року (04 роки 09 місяців 15 днів), з 11 березня 2002 року по 11 червня 2015 року працював суддею апеляційного суду Донецької області (13 років 03 місяці), та в період з 12 червня 2015 року по 13 вересня 2017 року працював суддею апеляційного суду Дніпропетровської області, що підтверджується Трудовою книжкою АТ-ІІІ №0784966 (а.с.9-13).

На підставі рішення Вищої ради юстиції України № 2431/0/15-17 від 15 серпня 2017 року позивач ОСОБА_1 був звільнений зі штату апеляційного суду Дніпропетровської області з 13 вересня 2017 року у зв'язку з виходом у відставку на підставі ст. 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

07 листопада 2017 року позивач звернувся до Дніпровського приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, із заявою щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% та порахунку щомісячного довічного грошового утримання судді. Однак, відповідач своїм листом №3335/02/22 від 17.11.2017 року відмовив позивачу в розрахунку та перерахунку його довічного грошового утримання як судді у відставці (а.с.16-19).

З розпорядження №155299 від 21.09.2017 року вбачається, що щомісячне грошове утримання судді у відставці позивачу призначено в розмірі 80% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді. Також зазначено, що загальний трудовий стаж /повний/ складає 36 років 7 місяців 18 днів станом на 13 вересня 2017 року. Для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахований стаж судді 20 років 3 місяці 20 днів (а.с.20).

При цьому відповідач допустив помилку при визначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80%, взявши для розрахунку тільки стаж роботи на посаді судді в 20 років 3 місяці 20 днів, не зарахувавши календарний період проходження строкової військової служби з 01.07.1984 року по 14.05.1986 року /01 рік 10 місяців 13 днів/, половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті з 01.09.1986 року по 30.06.1990 року /01 рік 11 місяців/, роботу на посадах слідчого та заступника начальника відділу начальника слідчого відділення Ясинуватського РВ УМВС України в Донецькій області з 01.08.1990 року по 01.04.1993 року та 09.07.1993 року по 05.06.1997 року /06 років 06 місяців 3 дні/.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У відповідності до ст. 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №594/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», передбачено зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку, крім стажу трудової діяльності, визначеної в ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» половина строку навчання на денному відділенні у вищих юридичних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

У відповідності до розрахунку стажу судді, який дає право ОСОБА_1 на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого Апеляційним судом Дніпропетровської області зазначено, що календарний період проходження військової служби в лавах ОСОБА_5, матрос ВПС Балтійського флоту в період з 01.07.1984 року по 14.05.1986 року, студент Харківського юридичного інституту в період з 01.09.1986 року по 30.06.1990 року, служба в органах внутрішніх справ в період з 01.08.1990 року по 01.04.1993 року та в період з 09.07.1993 року по 05.06.1997 року, суддя Ясинуватського міського суду Донецької області з 22.05.1997 року по 07.03.2002 року, суддя апеляційного суду Донецької області з 11.03.2002 року по 11.06.2015 року, суддя апеляційного суду Дніпропетровської області з 12.06.2015 року по 13.09.2017 року і загальний стаж роботи судді Кленцарь Володимира Борисовича складає 30 років 07 місяців 25 днів (а.с.34).

В рішенні Вищої ради юстиції від 15 серпня 2017 року №2431/0/15-17 зазначено, що суддя Кленцарь В.Б. набув достатній для відставки стаж роботи на день звернення до ОСОБА_6 із заявою про відставку.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету ОСОБА_6 України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету ОСОБА_6 України від 11.06.2008 року №545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Також, у відповідності до Указів Президента України № 584/95 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та №1061/2002 від 25 листопада 2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Пункт 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року (редакція до 25.03.2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах слідчих.

Вказані висновки узгоджуються із позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06 липня 2016 року №П/800/426/14.

Статтею 58 ОСОБА_3 України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 ОСОБА_3 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_3 України.

За приписами статей 21, 22 ОСОБА_3 України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 ОСОБА_3 України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується ОСОБА_3 і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених ОСОБА_3 України гарантій незалежності судді /частина 6 статті 47 вказаного Закону/.

22.05.2008 року ОСОБА_4 Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 ОСОБА_3 України, ОСОБА_4 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна /юридична або фактична/ ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». ОСОБА_4 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_4 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_4 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Рішенням ОСОБА_4 Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема, положення ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому ОСОБА_4 Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, яка суперечить ОСОБА_3 України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення ОСОБА_4 Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Статтею 8 ОСОБА_3 України встановлено, що в Україні визнається і діє верховенство права. ОСОБА_3 має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй.

Принцип верховенства права як першочерговий закріплений у ст. 6 КАС України.

Статтею 22 ОСОБА_3 України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Незалежність суддів закріплена в ОСОБА_3 України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно до статті 126 ОСОБА_3 України незалежність і недоторканість суддів гарантується ОСОБА_3 і законами України.

Отже, враховуючи вищезазначені рішення ОСОБА_4 Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме, до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд ОСОБА_4 Судом, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно пункту 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 року Комітету ОСОБА_6 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою /пенсією/, але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади /відставки/, яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Пунктом 1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за №200/14891, встановлено, що щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акту Верховної ОСОБА_6 України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі, у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Крім того, у постанові від 01.07.2014 року в справі №21-244а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

З досліджених в судовому засіданні документів вбачається, що позивач ОСОБА_1:

-з 01.07.1984 року по 14.05.1986 року проходив строкову військову службу /01 рік 10 місяців 13 днів/,

-з 01.09.1986 року по 30.06.1990 року навчався за денною формою у Харківському юридичному інституті /01 рік 11 місяців/,

-з 01.08.1990 року по 01.04.1993 року та з 09.07.1993 року по 05.06.1997 року працював на посадах слідчого та заступника начальника відділу начальника слідчого відділення Ясинуватського РВ УМВС України в Донецькій області /06 років 06 місяців 3 дні/,

-з 22.05.1997 року по 07.03.2002 року працював суддею Ясинуватського міського суду Донецької області /04 роки 09 місяців 15 днів/,

-з 11.03.2002 року по 11.06.2015 року працював суддею апеляційного суду Донецької області /13 років 03 місяці/,

-з 12.06.2015 року по 13.09.2017 року працював суддею апеляційного суду Дніпропетровської області /02 роки 03 місяці 01 день/.

Таким чином, стаж роботи позивача на посаді судді, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, складає 30 рік 07 місяців 25 днів.

У зв'язку з чим, відповідно до ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2%, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Крім того, згідно до пункту 34 розділу ХІІІ «Прикінцевих положень» Закону України «Про вищу раду правосуддя» від 05.01.2017 року «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення /обрання/».

У своїй постанові від 22.03.2018 року в справі №520/5412/17 (провадження №К/9901/3402/17) Верховний Суд висловив правову позицію та врегулював спірні правовідносини, що відповідають дійсним обставинам справи, та врегулював норми матеріального і процесуального права з приводу питання щодо отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, відповідач, відмовивши позивачу в перерахунку щомісячного грошового утримання судді з 80% на 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, не зарахувавши до стажу роботи судді, що дає право позивачу на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, роботу на посаді слідчого, старшого слідчого слідчого відділення, заступником начальника - начальником слідчого відділення, і загальний стаж судді складає 30 рік 07 місяців 25 днів, тобто 90%, чим порушив ОСОБА_3 України, вимоги рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI /в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин/, діяв неправомірно, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

В позовних вимогах позивач ставить питання про скасування рішення відповідача та визнання його дій неправомірними і з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає можливим визнати неправомірним дії відповідача. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Також суд вважає, стягнути на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн. за рахунок бюджетних асигнувань у відповідності до ст. 143 КАС України, який був сплачений позивачем при зверненні до суду.

На підставі вищевикладеного згідно керуючись ст. 8, 21, 22, 64, 126 ОСОБА_3 України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», ст. 2, 8, 9, 77, 78, 143, 241-246 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 01.07.1984 року по 14.05.1986 року /01 рік 10 місяців 13 днів/, половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті з 01.09.1986 року по 30.06.1990 року /01 рік 11 місяців/, роботу на посадах слідчого та заступника начальника відділу начальника слідчого відділення Ясинуватського РВ УМВС України в Донецькій області з 01.08.1990 року по 01.04.1993 року та 09.07.1993 року по 05.06.1997 року /06 років 06 місяців 3 дні/, роботу суддею Ясинуватського міського суду Донецької області з 22.05.1997 року по 07.03.2002 року /04 роки 09 місяців 15 днів/, роботу суддею апеляційного суду Донецької області з 11.03.2002 року по 11.06.2015 року /13 років 03 місяці/, роботу суддею апеляційного суду Дніпропетровської області з 12.06.2015 року по 13.09.2017 року і загальний стаж роботи судді,що складає 30 років 07 місяців 25 днів.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області здійснити перерахунок і виплату на користь ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання починаючи з 14 вересня 2017 року, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань в розмірі 640 гривень.

Рішення суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення (п.п.15.5 п.1 Розділу VII Перехідні положення КАС України). У разі проголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в письмову провадженні, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Озерянська