Справа № 805/4675/17-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року справа №805/4675/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л. В., суддів Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д. секретар Терзі Д.А., за участі представника відповідача Сенникова А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропрод-Донбас" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 805/4675/17-а (головуючий І інстанції - Мозговая Н.А., повний текст рішення виготовлено 14.02.2018 року) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропрод-Донбас" до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропрод-Донбас" (надалі - позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (надалі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення відповідача № у сумі 25570,54 грн (а.с. 4-5).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року у позовних вимогах відмовлено.

Позивач із таким судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції невірно застосовано статтю 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року № 1669, яка регулювала питання сплати орендної плати за землю на момент виникнення спірних правовідносин, та визначала, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що оскільки позивачем самостійно визначено податкове зобов'язання у податковій декларації, норма п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України превалює над пільгою, яка передбачена ст.. 6 Закону № 1669. На переконання апелянта, судом першої інстанції помилково не застосовано п. 3 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669, якою передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Кодексу. Серед іншого, апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що зобов'язання з оплати орендної плати за землю виникають з факту декларування податку, тобто, раз платник задекларував самостійно такий обов'язок, то і повинен сплачувати орендну плату за землю, оскільки, на його думку, обов'язок з плати орендної плати за землю виникає із факту користування земельною ділянкою незалежно від того, чи подав платник декларацію, чи ні, чи вчасно, чи з запізненням, чи декларував, чи взагалі не декларував такий обов'язок. Сам факт декларування на поточний рік орендної плати за землю, на переконання товариства, не може бути підставою для виникнення такого обов'язку, бо, у протилежному випадку, якщо особа користується земельною ділянкою та не декларує свій обов'язок вчасно, за нормами ПКУ, саме податковий орган має визначити цей обов'язок і скласти відповідні документи, у т.ч. застосовувати санкції до порушника (а.с. 124-125).

Під час апеляційного розгляду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача до суду не прибув.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропрод-Донбас" є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи - 36810547, місцезнаходження юридичної особи: 85654, Донецька область, Мар'їнський район, с. Новомихайлівка, вул. Леніна, б.64, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 24-30).

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області є суб'єктом владних повноважень, на яке чинним законодавством покладено владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин, у т.ч. щодо перевірки своєчасності сплати податкових зобов'язань з орендної плати за землю до бюджету.

Судом першої інстанції та під час апеляційного перегляду встановлено, що позивачем до податкового органу були подані податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік від 20 лютого 2015 року № , якою було визначено податкове зобов'язання в розмірі 163103,62 грн., уточнюючу податкову декларацію за 2015 рік від 31.03.2016року, якою збільшено грошове зобов'язання на 40613,15грн. та з урахуванням звітної декларації розмір податкового зобов'язання за 2015 рік складав 203 716,77 грн., та за 2016 рік від 31 березня 2016 року № , якою було визначено податкове зобов'язання в розмірі 244 460,12 грн.

29 червня 2017 року на підставі п.п. 19-1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1, п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 та п. 75.1 ст. 75, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України (надалі - ПК), головним державним ревізором-інспектором відділу податку на прибуток, місцевих податків і зборів, екологічного податку та рентної плати території обслуговування Мар'їнської ОДПІ управління податків і зборів з юридичних осіб Головного управління ДФС у Донецькій області Логачовою Ю.В. проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженої суми грошового зобов'язання з орендної плати за землю за 2015-2016 роки по податковим деклараціям з орендної плати за землю № від 20.02.2015 року за 2015 рік, № від 31.03.2016 року за 2016 рік.

Відповідно до пунктів 86.2 статті 86 ПК України вбачається, що, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

За результатами проведення зазначеної перевірки, відповідачем складено Акт № 1072/05-99-12-0/36810547, яким встановлено, серед іншого, несвоєчасна сплата самостійно визначеного грошового зобов'язання, за що, відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, передбачена відповідальність (а.с. 106-108).

На підставі висновків акту перевірки від 29.06.2017 року № 1072/05-99-12-0/36810547, ст.. 126 Податкового кодексу України, відповідачем, 13 серпня 2017 року винесене податкове повідомлення-рішення № , яким позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 25 570 грн. 54 копійки (20%) за затримку грошового зобов'язання у сумі 127852 грн. 70 коп. за платежем «Орендна плата за землю» (а.с. 38, 41).

До вказаного податкового повідомлення-рішення відповідачем додано розрахунок штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов'язання з орендної плати землю з юридичних осіб за 2015-2016 роки (а.с. 39,42).

Користуючись своїм правом адміністративного оскарження, позивач оскаржив вищезазначене податкове повідомлення-рішення, звернувшись до Державної фіскальної служби України зі скаргою за вих. № 288 від 06.09.2017 року, в якій зазначив, що ТОВ «Агропрод-Донбас» у період з 02.09.2014 року по 08.06.2016 року був звільнений від сплати орендної плати за землю у відповідності до ст.. 6 Закону № 1669 та просив на підставі зазначеного, скасувати ППР № від 06.09.2017 року, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Донецькій області (а.с. 44, 45).

За результатами розгляду скарги позивача, Державною службою України, 14 листопада 2017 року прийнято рішення № 26121/6/99-99-11-03-01-25, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення № від 06.09.2017 року, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Донецькій області залишено без змін (а.с. 46-47, 49-50).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Спірним питанням у справі, є правомірність нарахування податковим органом штрафних санкцій за затримку сплати грошового зобов'язання за платежем орендна плата з юридичних осіб з урахування положень Податкового кодексу України (далі - ПК України) та Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02 вересня 2014 року (далі - Закон № 1669).

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За змістом пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Як встановлено пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до даних інтегрованої картки платника податків, позивачем сплачено самостійно визначені податкові зобов'язання по податковим деклараціям за 2015, 2016 рік, але із затримкою більш ніж 30 календарних днів, за що контролюючим органом і було винесено податкове повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафних санкцій.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

02.09.2014 року Верховною Радою України прийнято Закон "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669, який набув чинності 15.10.2014 року (далі - Закон № 1669).

Відповідно до статті 1 вказаного Закону встановлено, що територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

За змістом цієї норми вбачається, що датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014 року, яка, станом на час розгляду цієї справи не закінчилась.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 6 Закону № 1669 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено звільнення суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Стаття 7 Закону № 1669 встановлює - скасувати на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Таким чином, вищезазначеними нормами Закону № 1669-VII встановлено пільги щодо орендної плати за землю, що сплачується на відповідній території, зокрема, щодо податку який сплачується суб'єктами господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення АТО. Зазначені норми Закону № 1669-VII не суперечать вимогам ПКУ.

Перелік земельних ділянок державної та комунальної власності, на які розповсюджуються пільги, встановлені статтею 6 Закону № 1669-VII, визначається виходячи з переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, згідно переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до вимог пункту 5 статті 11 Закону № 1669-VII. Остаточний перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, буде затверджено у десятиденний строк з дня закінчення антитерористичної операції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на виконання Закону № 1669-VII, (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно з додатком до якого, до зазначених населених пунктів належить, зокрема, с. Новомихайлівка Мар'їнського району Донецької області.

05.11.2014 р. Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1079-р, яким зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. № 1275-р. затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого також включено с. Новомихайлівка Мар'їнського району Донецької області.

Пунктом 3 наведеного розпорядження визнані такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053 та від 05.11.2014 р. № 1079-р.

Як зазначалось вище, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропрод-Донбас" у спірний період здійснювало свою діяльність в межах населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція, а саме, с. Новомихайлівка Мар'їнського району Донецької області, яке, відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців є основним місцем реєстрації останнього.

Згідно статті 10 Закону України № 1669 єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставини, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх податкових зобов'язань є наявність у такого суб'єкта господарювання Сертифікату ТПП про засвідчення форс мажорних обставин.

В матеріалах справи наявні сертифікати Торгово-промислової палати України, якими у відповідності п.п. 100.4, 100.5 статті 100 Податкового кодексу України позивачу засвідчено настання обставин непереборної сили при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів. У сертифікаті також зазначено, що на момент видачі останнього, обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Таким чином, Сертифікат ТПП є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставини для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, тобто, Сертифікат ТПП застосовується при вирішенні питання звільнення від нарахування штрафних санкцій та пені.

Як вже зазначалось судом вище, позивачу нараховані штрафні санкції за несвоєчасну сплату ним грошових зобов'язань з орендної плати за землю, проте, наявні у позивача Сертифікати торгово-промислової палати, якими позивачу засвідчено настання обставин непереборної сили звільняють останнього від відповідальності за несвоєчасну сплату орендної плати за землю у спірний період.

Враховуючи все вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 13.08.2017 року № , винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби України є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів, що позивач у спірний період був звільнений від відповідальності за неналежне виконання своїх обов'язків щодо сплати штрафних санкцій за несвоєчасну сплату грошових зобов'язань з орендної плати за землю.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на приписи ст. 77 КАС України стосовно обов'язку доказування правомірності своїх дій суб'єктом владних повноважень суд апеляційної інстанції зазначає, що, в даному випадку, відповідачем не доведено правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що прийняття судом першої інстанції рішення про відмову в задоволенні позовних вимог відбулось з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим наявні підставі для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до платіжного доручення № 5230 позивачем сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 1762 грн. (а.с. 3), а відповідно до квитанції від 01.03.2018 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2526,00 грн. за подання апеляційної скарги (а.с. 122).

Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції зазначає про необхідність стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропрод-Донбас"- за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області витрати по сплаті судового збору у розмірі 4288,00 гривень у зв'язку з задоволенням позовних вимог позивача у повному обсязі.

Повний текст постанови складений 17 квітня 2018 року.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропрод-Донбас"- задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 805/4675/17-а - скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрод-Донбас» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення завдовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України в Донецькій області № від 23.08.2017 року на суму 25570 (двадцять п'ять тисяч п'ятсот сімдесят) гривень 54 коп.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропрод-Донбас" (код ЄДРПУО - 36810547, місцезнаходження: 85654, Донецька область, Мар'їнський район, с. Новомихайлівка, вул. Леніна, б.64) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (код ЄДРПУО - 38901164, місцезнаходження: 87526, Україна, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії буд. 114) витрати по сплаті судового збору в сумі 4288,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць