Справа № 242/3538/17
Суддя: Капітонов В. І.
Дата ухвалення: 2018-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 242/3538/17
Провадження № 2-а/242/5/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2018 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Капітонова В. І., при секретарі Нарижній О. Г., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Сорока С. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новогродівської міської ради, Новогродівського міського голови Білецької Людмили Михайлівни про визнання дій неправомірними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом про визнання дій неправомірними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що розпорядженням міського голови м. Новогродівки Донецької області № 109-рк від 12 червня 2014 року її призначено на посаду начальника управління праці та соціального захисту населення Новогродівської міської ради на місяць на період перебування основного працівника ОСОБА_6 у додатковій соціальній відпустці по вагітності та пологах, як таку, що успішно пройшла за конкурсом, з випробувальним терміном на один місяць. Згідно з розпорядженням міського голови м. Новогродівка Донецької області № 111-рк від 13 червня 2014 року продовжено перебування позивача на посаді начальника управління праці та соціального захисту населення Новогродівської міської ради на період основного працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, з випробувальним терміном на один місяць. Випробувальний термін пройдено, та нею виконувалися службові обов'язки до 18 грудня 2016 року. 19 грудня 2016 року вона була госпіталізована до Донецької обласної травматологічної лікарні, де проходила лікування стаціонарно та амбулаторно по 06 червня 2017 року. Розпорядженням міського голови м. Новогродівка Донецької області № 15-рк від 25 січня 2017 року позивача було звільнено із займаної посади з 31 січня 2017 року відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України. Про дату та причину звільнення позивач дізналася 07 липня 2017 року після виходу з лікарняного на роботу. Своє звільнення позивач вважає незаконним , оскільки воно було здійснено в період її тимчасової непрацездатності.

На підставі вищевикладеного, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати дії відповідача протиправними та скасувати розпорядження міського голови м. Новогродівка Донецької області № 15-рк від 25 січня 2017 року, поновити її на роботі на посаді начальника управління соціального захисту населення Новогродівської міської ради Донецької області з 31 січня 2017 року, стягнути з відповідача Новогродівської міської ради Донецької області середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 46 223, 00 грн., а також завдану моральну шкоду в розмірі 45 000 грн., а також стягнути з Новогродівської міської ради Донецької області сплачений нею судовий збір.

В судовому засіданні позивач та її представник пред'явлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, відповідно до яких дійсно, між позивачем та Новогродівським міським головою був укладений строковий трудовий договір, час дії якого визначався періодом перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Саме у зв'язку із закінченням періоду перебування основного працівника у відпустці т по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, розпорядженням відповідача № 2 від 25 січня 2017 року трудовий договір з позивачем був припинений. Щодо звільнення позивача в період тимчасової непрацездатності, представник відповідача звертає увагу на те, що закінчення строку є самостійною підставою для припинення трудового договору. Трудове право не пов'язує вказану вище підставу припинення трудових відносин зі ст.. 40 КЗпП України, нормами якої визначений відповідний алгоритм та перелік випадків, коли трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом. Таким чином, оскільки звільнення позивача відбулося не за ініціативою відповідачів, то доводи позивача в цій частині не ґрунтуються на нормах матеріального права. Крім того, у зв'язку із безпідставністю заявлених вимог щодо незаконності прийнятого рішення , не підлягають задоволенню і вимоги про поновлення на посаді, стягнення су у рахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення сум у рахунок спричиненої моральної шкоди. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи , приходить до наступних висновків.

Згідно з розпорядженням Новогродівського міського голови № 109-рк від 12 червня 2014 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника управління праці та соціального захисту населення Новогродівської міської ради Донецької області на період перебування основного працівника ОСОБА_6 у додатковій соціальній відпустці по вагітності та пологах, як таку, що успішно пройшла за конкурсом , з випробувальним терміном на один місяць.

Відповідно до розпорядження Новогродівського міського голови № 111-рк від 13 червня 2014 року ОСОБА_1 продовжено перебування на посаді начальника управління праці та соціального захисту населення Новогродівської міської ради Донецької області з 13 червня 2014 року на період перебування основного працівника ОСОБА_6 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, випробувальний термін продовжено до одного місяця.

Рішенням Новогродівської міської ради № 6/45-7 від 30 січня 2015 року змінено назву « Новогродівське міське управління праці та соціального захисту населення» на « Новогродівське міське управління соціального захисту населення».

Листками непрацездатності АДГ № 008002, АДГ № 008007, АГУ № 378496, АДГ № 144014 та АДГ № 144982 підтверджено, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні з 19 грудня 2016 року по 06 липня 2017 року включно.

Розпорядженням міського голови м. Новогродівка № 15-рк від 25 січня 2017 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади 31 січня 2017 року згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України в зв'язку із виходом основного працівника з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно зі ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути, зокрема, на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;таким, що укладається на час виконання певної роботи.Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Пунктом 2 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставою припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Таким чином, оцінюючи письмові докази, пояснення сторін, суд вважає, що з позивачем був укладений трудовий договір на визначений строк, встановлений з погодженням сторін, та позивач був звільнений у зв'язку з закінченням строку, чого й сам не заперечує.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз'яснення про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України), які стосуються як передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України випадків, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Разом з тим, постановою Верховного Суду України від 26 грудня 2012 року 156 цс 12 визначено, що зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст. ст. 40, 41 КЗпП України або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Тому посилання позивача на ч. 3 ст. 40 КЗпП України, згідно з якою не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці, суд не приймає до уваги, оскільки позивач був звільнений з роботи не за ініціативою роботодавця, а по закінченню строкового трудового договору , а тому гарантія , передбачена ч.3 ст. 40 КЗпП України, на нього не поширюється.

Таким чином, суд приходить до переконання, що розпорядження про звільнення позивача із займаної посади прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому вимоги щодо визнання дій відповідачів неправомірними та скасування вищевказаного розпорядження, задоволенню не підлягають.

Крім того, частиною 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з копії довідки управління соціального захисту населення Новогродівської міської ради Донецької області № 01-18/666-01-02 від 13 липня 2017 року, заборгованості з виплати заробітної плати ОСОБА_7 немає. 31 січня 2017 року був проведений повний розрахунок в зв'язку зі звільненням працівника.

Враховуючи вищевикладене, оскільки повний розрахунок із позивачем був здійснений в розмірах та строки, встановлені чинним законодавством, підстави для задоволення вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відсутні.

Вирішуючи питання щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення цієї вимоги не вбачається в зв'язку із відсутністю підстав для задоволення вимоги про визнання дій відповідачів неправомірними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 36, 40 КЗпП України, ст.ст. 72,77, 242-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Новогродівської міської ради, Новогродівського міського голови Білецької Людмили Михайлівни про визнання дій неправомірними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 16 квітня 2018 року.

Суддя В. І. Капітонов