Справа № 815/3298/17
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2018 року

Київ

справа №815/3298/17

адміністративне провадження №К/9901/1392/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шарапи В.М.,

суддів: Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03.10.2017 у складі судді Самойлюк Г.П. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2017 у складі колегії суддів: Стас Л.В. (головуючого), ОСОБА_3, ОСОБА_4 у справі №815/3298/17 за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Одеської області, третя особа - Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів про визнання протиправними дії та бездіяльності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до прокуратури Одеської області, третя особа - Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів, у якому просив:

- визнати протиправними дії прокуратури Одеської області щодо попередження ОСОБА_2 про звільнення у зв'язку із скороченням;

- визнати протиправними дії прокуратури Одеської області щодо відмови ОСОБА_2 у переведенні та призначенні на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими процесуального керівництва прокуратури області, звільнивши з займаної посади;

- визнати протиправною бездіяльність прокуратури по не призначенню ОСОБА_2 на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.10.2017 адміністративний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій прокуратури Одеської області про попередження ОСОБА_2 про звільнення у зв'язку із скороченням.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03.10.2017, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2017, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач оскаржив в касаційному порядку вказані судові рішення з мотивів неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить рішення судів скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, а саме: визнати протиправними дії прокуратури Одеської області щодо відмови ОСОБА_2 у переведенні та призначенні на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими процесуального керівництва прокуратури області, звільнивши з займаної посади; визнати протиправною бездіяльність прокуратури по не призначенню ОСОБА_2 на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області.

Касаційна скарга ОСОБА_2 обґрунтована тим, що ліквідація управлінь чи посад не впливає на реалізацію органами прокуратури функцій, визначених Конституцією та Законом України «Про прокуратуру». На думку позивача судами не враховано, що всіх слідчих слідчого управління переведено шляхом призначення до об'єднаного управління, крім позивача та не повідомлено про майбутнє скорочення.

У відзиві на касаційну скаргу прокуратура Одеської області просить залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення. Зазначає, що суди не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, суд приходить до таких висновків.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно наказу прокуратури Одеської області №592к від 06.03.2015 позивача призначено на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області, звільнивши його з посади старшого прокурора прокуратури Малиновського району м. Одеси.

У період з 02.06.2016 по 03.07.2016 позивач перебував у щорічній відпустці, у період з 29.06.2016 по 27.10.2016 позивач був тимчасово непрацездатним.

22.06.2016 ОСОБА_2 подано заяву прокурору Одеської області, в якій позивач просив у зв'язку з ліквідацією (фактично реорганізацією) в органах прокуратури Одеської області слідчого управління призначити його у новоствореному управлінні на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими процесуального керівництва прокуратури області, звільнивши з посади, яку він обіймав.

Аналогічну заяву 22.06.2016 позивачем подано начальнику відділу роботи з кадрами прокуратури Одеської області ОСОБА_5

15.07.2016 за результатами розгляду вказаних заяв позивача повідомлено, що заяви не було погоджено та буде розглянуто після закінчення терміну тимчасової непрацездатності позивача.

01.11.2016 ОСОБА_2 попереджено про звільнення відповідно до п.1 ч.1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України та п.9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури, в якому він обіймав посаду, та скороченням органу прокуратури з 03.01.2017. Того ж дня позивач ознайомився з попередженням та ним було зроблено відмітку про відмову від запропонованої відповідачем посади.

Наказом прокурора Одеської області №2627к від 23.11.2016 з посиланням на п.3 ч.1 ст.11, п.4 ч.4 ст.19, п.п.1, 5, 6 ч.1 ст. 43 Закону України "Про прокуратуру", ч.1 ст.8, п.5 ст.9 ст.ст. 10, 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України, ст. 30 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури молодшого радника юстиції ОСОБА_2 було звільнено з посади слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області та з органів прокуратури за порушення вимог ст.19 Закону України "Про прокуратуру", Присяги працівника прокуратури, ст.ст.10, 15, 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №815/7401/16 адміністративний позов ОСОБА_2 до прокуратури Одеської області задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Одеської області №2627к від 23.11.2016 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", яким молодшого радника юстиції ОСОБА_2 звільнено з посади слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області та з органів прокуратури; поновлено на роботі в органах прокуратури на посаді слідчого в ОВС прокуратури Одеської області з 23.11.2016; стягнуто з прокуратури Одеської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.11.2016 по 22.02.2017 року у сумі 16185,72 грн.; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення позивача на роботі в органах прокуратури на посаді слідчого в ОВС прокуратури Одеської області та стягнення середньомісячного грошового утримання у сумі 5482,26 грн.

Наказом прокурора Одеської області №439к від 16.03.2017 на виконання постанови суду від 22.02.2017 наказ прокурора Одеської області №2627к від 23.11.2016 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", яким молодшого радника юстиції ОСОБА_2 звільнено з посади слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області та з органів прокуратури скасовано, позивача поновлено на посаді слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області з 23.11.2016.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2017 у справі №815/7401/16 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22.02.2017 в частині задоволення позовних вимог скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Наказом прокурора Одеської області №1167к від 27.06.2017 скасовано наказ прокурора Одеської області №439к від 16.03.2017, яким позивача було поновлено на посаді слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 23.11.2016. Із зазначеним наказом позивач ознайомлений 18.07.2017.

21.03.2017 позивачем подано заяву прокурору Одеської області, в якій він просив призначити його у новоствореному управлінні на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими процесуального керівництва прокуратури області, звільнивши з посади, яку він обіймав.

За результатами розгляду вказаної заяви 30.03.2017 позивача проінформовано, що в управлінні з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва вакантні посади відсутні та зазначено про наявність однієї тимчасово вакантної посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури області.

22.03.2017 ОСОБА_2 попереджено про звільнення відповідно до п.1 ч.1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України та п.9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури, в якому він обіймав посаду, та скороченням органу прокуратури з 22.05.2017. При цьому, позивачу запропоновано зайняти тимчасово вакантну посаду прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Одеської області, від якої позивач відмовився. Того ж дня позивач ознайомився з попередженням, про що ним зроблено відмітку про відмову від запропонованої посади.

24.04.2017 позивачем подано заяву прокурору Одеської області, в якій він просив призначити його у новоствореному управлінні на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими процесуального керівництва прокуратури області, звільнивши з посади, яку він обіймав.

03.05.2017 прокуратурою Одеської області позивачу надано відповідь та зазначено, що з 15.04.2017 набрали чинності окремі положення Закону України "Про прокуратуру", в тому числі щодо прокурорського самоврядування та органів, що забезпечують діяльність прокуратури. У зв'язку з цим, відповідно до наказу Генерального прокурора України відбулась перша всеукраїнська конференція прокурорів, на якій сформовано склад та затверджено положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, які і вирішуватимуть надалі питання добору, призначення, переведення та звільнення прокурорів. Крім того, вказано про відсутність на час звернення позивача вакантної посади слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими процесуального керівництва прокуратури області.

Рішення судів мотивовано тим, що в прокуратурі області відбулися зміни в організації виробництва і праці шляхом ліквідації слідчого управління та утворення нового управління зі зміною штатного розпису посад, ліквідовано, крім іншого, слідче управління, та скорочено посаду, яку обіймав позивач. 22.03.2017 позивача попереджено про звільнення відповідно до п.1 ч.1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України та п.9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури, посаду в якому він обіймав та скорочення органу прокуратури з 22.05.2017 та запропоновано зайняти тимчасово вакантну посаду прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Одеської області, від якої позивач відмовився.

З метою подальшого працевлаштування позивачу було запропоновано вакантні та тимчасово вакантні посади у прокуратурі Одеської області та місцевих прокуратурах, від яких позивач також відмовився.

Судами зазначено, що Законом України "Про прокуратуру" як спеціальним законом, не передбачений порядок звільнення працівників у випадку ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, тому в даному випадку застосуванню підлягають загальні норми Кодексу законів про працю України.

Крім цього, суди прийшли до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об'єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним при розгляді позовних вимог позивача, оскільки ОСОБА_2 на теперішній час не є працівником прокуратури Одеської області.

Так, з урахуванням положень ч.1 ст.11 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (набрав чинності з 15.07.2015), керівник регіональної прокуратури, крім іншого, призначає на посади та звільняє з посад прокурорів регіональних та місцевих прокуратур у встановленому цим Законом порядку та призначає на адміністративні посади та звільняє з адміністративних посад прокурорів у випадках та порядку, встановлених цим Законом.

Відповідно до статті 60 Закону України "Про прокуратуру", прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Нормами пункту 1 розділу II Положення про організацію роботи з кадрами в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України №357 від 12.10.2016 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України №1450/29580 від 07.11.2016, встановлено, що на посади прокурорів призначаються особи, які відповідають кваліфікаційним вимогам, визначеним статтею 27 Закону України "Про прокуратуру", крім вимоги щодо наявності стажу роботи в галузі права для прокурорів місцевих прокуратур на перехідний період згідно з пунктом 5-1 розділу ХIII "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру".

Підставами припинення трудового договору згідно з положеннями пункту 4 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 №322-VIII є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Частиною 4 статті 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (частина 2 статті 49-2 КЗпП України).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (частина 3 статті 49-2 КЗпП України).

Судами вірно враховано, що Законом України "Про прокуратуру" як спеціальним законом не передбачений порядок звільнення працівників у випадку ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, тому застосуванню підлягають загальні норми Кодексу законів про працю України, які дотримано відповідачем у спірних правовідносинах.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або, що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У прокуратурі області відбулися зміни в організації виробництва і праці шляхом ліквідації слідчого управління та утворення нового управління зі зміною штатного розпису посад та ліквідовано слідче управління і скорочено посаду, яку обіймав позивач. 22.03.2017 позивача у встановлено законом порядку було попереджено про звільнення відповідно до п.1 ч.1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України та п.9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури, посаду в якому він обіймав та скорочення органу прокуратури з 22.05.2017 та запропоновано зайняти тимчасово вакантну посаду прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Одеської області, від якої позивач відмовився.

Тому, відповідач відмовляючи ОСОБА_2 у переведенні та призначенні на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими процесуального керівництва прокуратури області, діяв в порядку та у спосіб, передбачений законодавством.

Поряд з цим, судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття рішення) в порядку адміністративного судочинства.

Як вірно враховано судами попередніх інстанцій, обраний позивачем спосіб захисту в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності прокуратури по не призначенню ОСОБА_2 на посаду, - не покликаний усунути конфлікт між сторонами спору, оскільки на час звернення з такими вимогами позивач не є працівником прокуратури Одеської області.

Ураховуючи наведені норми законодавства в сукупності з обставинами даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень. Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Згідно з частиною 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Одеського окружного адміністративного суду від 03.10.2017 та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2017 - залишенню без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 356, 359 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03.10.2017 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2017 у справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Одеської області, третя особа - Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів про визнання протиправними дії та бездіяльності - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

...........................

...........................

...........................

В.М. Шарапа

В.М. Бевзенко

Н.А. Данилевич ,

Судді Верховного Суду