Справа № 802/573/18-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 квітня 2018 р. Справа № 802/573/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці

про: визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, в якому просить:

визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо неврахування при перерахунку пенсії державного службовця інших видів виплат (матеріальної допомоги на оздоровлення, соціально-побутові потреби, індексації заробітної плати), включених до довідки №26-17-27/272 від 14.12.2017 року;

зобов'язати управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії, з врахуванням при її обчисленні інших виплат (матеріальної допомоги на оздоровлення, соціально-побутові потреби, індексації заробітної плати в розмірі 90 відсотків), зазначених у довідці № 26-17-27/272 від 14.12.2017 року, згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу», в редакції, чинній на час призначення пенсії, з 26.10.2009 року.

На адресу суду надійшла заява позивача про поновлення строків звернення до суду, згідно якої, крім іншого позивач просить зобов'язати управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії з 01.12.2010 року з урахуванням при її обчисленні інших виплат (матеріальної допомоги на оздоровлення, соціально-побутові потреби, індексації заробітної плати в розмірі 90 відсотків), зазначених у довідці № 26-17-27/272 від 14.12.2017 року, згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу», в редакції, чинній на час призначення пенсії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у місті Вінниці з 26.10.2009 року як пенсіонер, якому призначена пенсія за віком згідно положень Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723. 15.01.2018 року позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці із заявою про перерахунок пенсії згідно довідки від 14.12.2017 №26-17-27/272. В зазначеній довідці крім основних видів заробітної плати державного службовця включені інші виплати: матеріальна допомога на оздоровлення, індексація заробітної плати, інші заохочувальні виплати за 2005-2010 роки. На всі виплати, включені у довідку, нараховувалися страхові внески. Відповідачем 19.01.2018 винесено Рішення №527, згідно якого ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії у зв'язку з тим, що Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723 втратив чинність.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, зі змісту якого заперечує проти задоволення позову та зазначає, що чинним пенсійним та законодавством про державну службу не передбачено перерахунків пенсії, на яких наполягає позивач. Крім того, вказує на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 14.03.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно ухвали суду від 30.03.2016 року в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у місті Вінниці з 26.10.2009 року як пенсіонер, якому призначена пенсія за віком згідно положень Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723.

15.01.2018 року позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці із заявою про перерахунок пенсії згідно довідки від 14.12.2017 №26-17-27/272

В зазначеній довідці крім основних видів заробітної плати державного службовця включені інші виплати: матеріальна допомога на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових питань та індексація заробітної плати за 2005-2010 роки. На всі виплати, включені у довідку, нараховувалися страхові внески.

Відповідачем 19.01.2018 винесено Рішення №527, згідно якого відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії у зв'язку з тим, що Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723 втратив чинність. Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії згідно довідки від 14.12.2017 №26-17-27/272, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) (в редакції, чинній на час набуття позивачем права на пенсію) заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Згідно ч. 6 ст. 33 Закону № 3723-XII державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV не містить визначення заробітної плати, на підставі якої здійснюється розрахунок пенсії. Із змісту статті 40 вказаного Закону вбачається, що з середньої заробітної плати (доходу) повинні бути сплачені страхові внески.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 р. N 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" (в редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) було встановлено, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг або кваліфікаційні класи, класний чин або спеціальні звання, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" (3723-12), визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі. Середньомісячна сума зазначених виплат за 24 або 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат за 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією чи за 60 календарних місяців роботи підряд відповідно на 24 або на 60.

Постановою Правління Пенсійного фонду України "Про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по справі N 2а-4753/09/2670" від 14.02.2011 року № 5-1 затверджено форму довідки про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".

При цьому, в постанові Окружного адміністративного суду міста Києва по справі N 2а-4753/09/2670 суд дійшов висновку про те, що чинне законодавство як загальне, так і спеціальне відносить до складу заробітної плати також інші виплати. При цьому слід врахувати, що надбавки, запроваджені нормативно-правовими актами, матеріальна допомога належать до додаткових видів грошового забезпечення й приймаються в розрахунок при нарахуванні пенсії лише особам, які отримували такі надбавки під час перебування на державній службі та були звільнені зі служби після їх запровадження.

Згідно наданої позивачем довідки від 14.12.2017 року № 26-17-27/272, про суми інших виплат, на які були нараховані страхову внески з 01.01.2005 року по 31.11.2010 року слідує, що за вказаний період позивач отримувала матеріальну допомогу на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань, а також індексацію. На всі виплати, вказані в довідці, нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст. 37-1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Роз'яснення вказаної норми наведено в рішенні Конституційного Суду України N 1-рп/99 від 09.02.1999 року, зі змісту якого слідує, що ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватись до правовідносин, які існували раніше.

Станом на 14.02.2011 року позивач перебувала на пенсії та отримувала пенсію за віком згідно із Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII, а тому мала право на перерахунок її пенсії, враховуючи розмір заробітної плати, яку вона отримувала на день звільнення, в тому числі з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, вирішення соціально-побутових питань та індексації. Однак, органом пенсійного фонду такий перерахунок здійснено не було.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що чинним законодавством України не передбачено перерахунок пенсії державних службовців, яким пенсія призначена до набрання ним чинності, оскільки нові норми законодавства про державну службу не можуть застосовуватись до правовідносин, які існували раніше, в силу ст. 58 Конституції України. А в даному випадку на момент права позивача на перерахунок пенсії на підставі Постанови Правління Пенсійного фонду України "Про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по справі N 2а-4753/09/2670" від 14.02.2011 року № 5-1.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Роз'яснення вказаної норми наведені в рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 справа № 1-9/2009, згідно якого зазначено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону).

Отже, враховуючи те, що орган пенсійного фонду своєчасно не повідомив та не перерахував пенсію позивача, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено конституційно закріплені принципи відповідальності держави за свою діяльність перед позивачем.

Водночас, визначаючись щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо неврахування при перерахунку пенсії державного службовця інших видів виплат (матеріальної допомоги на оздоровлення, соціально-побутові потреби, індексації заробітної плати), включених до довідки №26-17-27/272 від 14.12.2017 року, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 4.1, 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою, за наслідком чого приймає відповідне рішення (про призначення або про відмову у призначені пенсії), яке може бути оскаржено.

Як видно зі змісту адміністративного позову саме рішенням органу пенсійного фонду № 527 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії. Отже, оцінка дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії досліджується в межах прийняття самого рішення і саме через такий спосіб захисту як визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, права позивача будуть відновлені. У той час, коли самі по собі дії щодо не перерахунку пенсії не порушують права, свободи та інтереси позивача, адже не мають юридичного наслідку, а відтак не створюють підстав для їх захисту.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

З огляду на те, що саме рішенням Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці 527 від 19.01.2018 року ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії та воно стосується прав та інтересів визначеної особи, суд дійшов висновку, що останнє є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача зобов'язати управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії з 01.12.2010 року з урахуванням при її обчисленні інших виплат (матеріальної допомоги на оздоровлення, соціально-побутові потреби, індексації заробітної плати).

Статтею 37-1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Також, при вирішені цього спору, суд, відповідно до частин першої-другої статті 6 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей

З огляду на вимоги Конвенції та практику Європейського суду з прав людини ("Спорронг та Льонрот проти Швеції") до правовідносин щодо отримання пенсії слід застосовувати засади юридичної визначеності, зокрема в частині права особи на розумні очікування "мирного володіння майном".

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

З огляду на викладене, враховуючи те, що на час раніше призначеної пенсії позивача змінено порядок нарахування пенсії державних службовців, позивач має право на перерахунок раніше призначеної пенсії на підставі довідки № 26-17-27/272 від 14.12.2017 року.

Щодо вимоги перерахувати пенсію в розмірі 90 відсотків, суд зазначає наступне.

Право на захист - це суб'єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм слідує, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не можливість їх порушення у майбутньому.

Отже, вимога про зобов'язання перерахувати пенсію в розмірі 90%, на думку суду, є передчасною, адже спір в цій частині фактично не існує.

За сукупністю наведених обставин, враховуючи недоведеність позивачем наявності спору та неврегульованого питання між ним та суб'єктом владних повноважень з приводу перерахування пенсії в розмірі 90%, - відсутні підстави для задоволення позову в досліджуваній частині.

Водночас суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо пропущення строків звернення до суду з даним позовом, оскільки це питання вирішено судом під час відкриття провадження у справі та позивачу поновлено строк звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці № 527 від 19.01.2018 року про відмову в перерахунку пенсії.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ) здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії з 01.12.2010 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) на підставі довідки від 14.12.2017 року № 26-17-27/272 згідно ст. 37 Закону України "Про державну службу", в редакції, чинній на час призначення пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (НОМЕР_2, ідент. номер НОМЕР_1) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Вінницький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Альчук Максим Петрович