Справа № 2а-4368/11/2170
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2018 року

Київ

справа №2а-4368/11/2170

касаційне провадження №К/9901/1549/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Фрідом Фарм-Україна» Закритого акціонерного товариства «Фрідом Фарм Інтернешнл» на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2012 (головуючий суддя - Крусян А.В., судді: Джабурія О.В., Шляхтицький О.І.) у справі № 2а-4368/11/2170 за позовом Дочірнього підприємства «Фрідом Фарм-Україна» Закритого акціонерного товариства «Фрідом Фарм Інтернешнл» до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Дочірнє підприємство «Фрідом Фарм-Україна» Закритого акціонерного товариства «Фрідом Фарм Інтернешнл» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень від 16.08.2011 № та від 16.08.2011 № повністю, а також від 16.08.2011 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3825736,00 грн., у тому числі 3062882,00 грн. за основним платежем та 762854,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Херсонський окружний адміністративний суд постановою від 19.06.2012 позов задовольнив з підстави підтвердження сформованих позивачем даних податкового обліку належним чином оформленими первинними документами.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 05.12.2012 скасував постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 19.06.2012 та ухвалив нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Дочірнє підприємство «Фрідом Фарм-Україна» Закритого акціонерного товариства «Фрідом Фарм Інтернешнл» звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2012 скасувати та залишити без змін постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 19.06.2012.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції).

При цьому зазначає, що висновок органу доходів і зборів про безтоварний характер спірних господарських операцій не підтверджено жодними доказами.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби проведено планову виїзну перевірку Дочірнього підприємства «Фрідом Фарм-Україна» Закритого акціонерного товариства «Фрідом Фарм Інтернешнл» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2010 по 31.03.2011, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 по 31.03.2011, за результатами якої складено акт від 29.07.2011 № 2767/23-5/30069082.

За її наслідками відповідач дійшов, зокрема, висновку про порушення позивачем вимог підпункту 5.2.1 пункту 5.2, пункту 5.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпунктів 7.4.1, 7.4.2, 7.4.5 пункту 7.4, підпунктів 7.7.1, 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.2, 201.6, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) внаслідок неправомірного формування даних податкового обліку при придбанні сої в Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтинент», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ділкорн», Приватного підприємства «Трансагрогрупп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроюг-Сервіс», мінеральних добрив у Приватного підприємства «Транс-Грейн», транспортних послуг у Приватного підприємства «Інвестюгагротранс» з огляду на непідтвердження реального характеру розглядуваних господарських операцій.

На підставі зазначеного акта перевірки та з огляду на вказані порушення контролюючим органом 16.08.2011 прийнято податкові повідомлення-рішення: № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3825736,00 грн., у тому числі 3062882,00 грн. за основним платежем та 762854,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 766100,00 грн., у тому числі 612880,00 грн. за основним платежем та 153220,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № , згідно з яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 1587147,00 грн.

За правилами підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Подібні за правовим регулюванням норми закріплено й у пунктах 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, а також господарський характер понесених за нею витрат.

В свою чергу, наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, орган доходів і зборів відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платнику податків податкових зобов'язань та правомірності прийняття своїх рішень.

Разом з тим, за змістом статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У спірній ситуації суд апеляційної інстанції виходив з того, що подані позивачем копії первинних документів не є достатніми доказами фактичного здійснення оспорюваних операцій.

Зокрема, копії товарно-транспортних накладних не підтверджують у повному обсязі перевезення товару та надання послуг вказаними контрагентами саме для позивача, а також не відповідають кількісному обсягу придбаного товару і наданих послуг.

Наведені обставини в сукупності з іншими доказами, в тому числі щодо відсутності в постачальників Дочірнього підприємства «Фрідом Фарм-Україна» Закритого акціонерного товариства «Фрідом Фарм Інтернешнл» необхідних ресурсів для здійснення господарських операцій з поставки товарів та послуг, обумовили висновок Одеського апеляційного адміністративного суду про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

У свою чергу, касаційна скарга Дочірнього підприємства «Фрідом Фарм-Україна» Закритого акціонерного товариства «Фрідом Фарм Інтернешнл» містить лише загальні посилання на те, що постановлене Одеським апеляційним адміністративним судом у справі судове рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

При цьому позивачем не зазначено, які саме норми матеріального права неправильно застосовано судом, чи які норми процесуального права, що могли б вплинути на встановлення дійсних обставин справи, ним порушені.

Згідно з положеннями статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Дочірнього підприємства «Фрідом Фарм-Україна» Закритого акціонерного товариства «Фрідом Фарм Інтернешнл» без задоволення, а оскарженого судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Фрідом Фарм-Україна» Закритого акціонерного товариства «Фрідом Фарм Інтернешнл» залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2012 у справі № 2а-4368/11/2170 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк