Справа № 806/806/16
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2018 року

Київ

справа №806/806/16

касаційне провадження №К/9901/25929/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 26.07.2016 (головуючий суддя - Черняхович І.Е., судді: Попова О.Г., Сичова О.П.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2016 (головуючий суддя: Шевчук С.М., судді: Бучик А.Ю., Майор Г.І.) у справі № 806/806/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІВАД 09» до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, Державної фіскальної служби України, Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення пені,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІВАД 09» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, Державної фіскальної служби України, Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просило: визнати протиправною бездіяльність відповідача-3 щодо несвоєчасного направлення висновку про бюджетне відшкодування податку на додану вартість за лютий 2016 року; визнати протиправною бездіяльність Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області щодо несвоєчасного надання органу казначейської служби узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновку за лютий 2016 року; стягнути на користь позивача пеню в сумі 11433,58 грн. за несвоєчасне перерахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 26.07.2016 позов задовольнив.

Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 01.11.2016 залишив постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 26.07.2016 без змін.

Новоград-Волинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 26.07.2016, ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2016 скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог відповідач-3 посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 29 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статей 2, 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).

Зокрема, зазначає про відсутність методики, механізму та порядку нарахування пені за прострочення виплати бюджетного відшкодування податку на додану вартість, а також наголошує, що безпідставне, на його думку, стягнення на користь позивача пені у розмірі 11433,58 грн. призведе до значних втрат Державного бюджету України.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18.03.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІВАД 09» подано до Романівського відділення Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2016 року, відповідно до якої сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню, склала 876191,00 грн.

Контролюючим органом здійснено камеральну перевірку даних, задекларованих позивачем у податковій звітності з податку на додану вартість за лютий 2016 року, результати якої оформлено довідкою від 15.04.2016 № 130/153-36311007.

За її наслідками не встановлено порушень при відображенні Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІВАД 09» у зазначеній податковій звітності від'ємного значення між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту в розмірі 876191,00 грн., а також підтверджено заявлену позивачем до відшкодування суму податку на додану вартість.

Утім, бюджетне відшкодування вказаної суми податку на додану вартість на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку здійснено лише 27.05.2016.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

За правилами пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з пунктами 200.10, 200.12, 200.13 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Контролюючий орган зобов'язаний протягом п'яти робочих днів після закінчення перевірки: або подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету; або за заявою платника податку до відповідного контролюючого органу зарахувати таку суму в рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

У справі, що розглядається, суди встановили, що органом доходів і зборів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, подано до органу казначейської служби з порушенням встановлених наведеними законодавчими приписами строків, оскільки граничним терміном подання відповідного висновку було 27.04.2016, тоді як фактично документи відповідачем-3 передано до органу казначейської служби 26.05.2016, про що свідчить наявний у матеріалах справи Реєстр висновків про суми відшкодування податку на додану вартість, переданих до органів Державної казначейської служби України (а. с. 64).

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Наведені норми встановлюють обов'язкове нарахування пені на суму бюджетної заборгованості, яка не виплачена в строк, визначений у статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), безвідносно до того, чи така бюджетна заборгованість була виплачена, чи ні. Обов'язок нарахування пені лежить на органі доходів і зборів, який здійснює функції держави у сфері оподаткування. Неподання контролюючим органом після закінчення перевірки до органу Державної казначейської служби України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв'язку з цим заборгованості бюджету з податку на додану вартість є підставою для виникнення у платника податку права вимоги щодо виплати пені за прострочення бюджетного відшкодування.

Таке застосування пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) узгоджується з правовим висновок Верховного Суду України, висловленим у постанові від 03.06.2014 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Завод «Південкабель» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення суми, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Правильність здійсненого судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, розрахунку пені за прострочення погашення заборгованості бюджету з податку на додану вартість відповідачем-3 у касаційній скарзі не заперечується.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 26.07.2016 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2016 у справі № 806/806/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк