Справа № 818/434/18
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2018 р. Справа № 818/434/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко І.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Бондара А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

08.02.2018 ОСОБА_3 (далі - позивачка, ОСОБА_3) звернулася до суду з позовною заявою до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі - відповідач, Сумське об'єднане УПФУ), в якій просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо припинення їй з 04.01.2018 нарахування і виплати пенсії у зв'язку із втратою годувальника, яка призначена на неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії на рахунок в уповноваженому банку, обраному раніше отримувачем пенсії та сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії.

Свої вимоги мотивувала тим, що перебуває на обліку у відповідача відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509. Однак, листом від 16.01.2018 позивачку повідомлено, що з 04.01.2018 виплата пенсії припинена у зв'язку із скасуванням дії довідки внутрішньо переміщеної особи і повторне призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі можливе лише через шість місяців після такого припинення, з чим позивачка не погоджується та вважає таку бездіяльність відповідача протиправною.

Ухвалою суду від 13.02.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

27.02.2018 відповідачем у справі надано відзив на позовну заяву (а.с.21-22), відповідно до якого Сумське об'єднане УПФУ з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, а також на Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509, та на Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» просив відмовити у задоволенні позову, виходячи з того, що позивачу було припинено всі види соціальних виплат, у зв'язку із рішенням Комісії з питань призначення соціальних виплат. За поновленням виплати пенсії позивач не звернувся ні до комісії, ні до управління. Крім того, відповідач зазначив, що рішення комісії про припинення виплат пенсії позивачка не оскаржила до суду, хоча пунктом 16 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, передбачена така можливість.

На виконання вимог ухвали суду від 05.03.2018 про витребування доказів (а.с.25) позивачка 15.03.2018, а Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради - 19.03.2018 надали до суду витребувані документи (а.с.27-30, 35-39).

Ухвалою суду від 15.03.2018 було ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 10.04.2018 (а.с.31).

В судовому засіданні 10.04.2018 представник позивачки підтримала позовні вимоги з наведених в позовній заяві підстав та просила позов задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що після отримання в 2018 році інших довідок, виплати відповідачем не поновлено.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.04.2018 заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що виплати, позивачці з часу прийняття рішення про припинення, не проводяться.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (ч.3 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України).

Заслухавши усні пояснення представників сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, у зв'язку з чим отримала довідку від 24.12.2014 №. Крім того, переміщеними особами разом з позивачкою є її неповнолітні діти. До вказаної довідки згодом були внесені зміни, через зміну місця проживання, у зв'язку з чим позивачка отримала нову довідку від 26.01.2017 №2502 (а.с.30). Також нові довідки отримали її неповнолітні діти (а.с.28-29). Місце перебування позивачки та її дітей згідно довідок, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.28-30). Позивачка отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника, яка призначена на неповнолітню дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та знаходиться на обліку в Сумському об'єднаному УПФУ. Вказане підтверджується листом Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради від 16.03.2018 №12.01-27/406/02 (а.с.35), копіями довідок Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 26.01.2017 №2502 (а.с.28-30), вбачається з позовної заяви та пояснень представників сторін.

Відповідач листом від 16.01.2018 №1166/11-23 (а.с.14) повідомив позивачку на її запит на отримання публічної інформація від 10.01.2018 (а.с.13) про те, що Департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради на адресу управління направлена інформація, що з 04.01.2018 ОСОБА_3 скасовано дію довідки внутрішньо переміщеної особи, а тому, починаючи з 04.01.2018 виплата пенсії припинена.

27.01.2018 відповідачем було прийнято рішення №817483 про припинення ОСОБА_3 пенсії у зв'язку з надходженням листа Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради від 11.01.2018 про скасуванням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з 04.01.2018 (а.с.24).

Суд не може погодитись з правомірністю прийнятого рішення, а бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті пенсії позивачу, суд вважає протиправною, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (надалі Закон №1058-ІV) передбачено право громадян України на отримання пенсій та соціальних послуг.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (ст. 4 Закону №1058-ІV).

Згідно частини 1 статті 47 Закону №1058-ІV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

З 22 листопада 2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (далі - Закон №1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч.2 ст. 4 Закону №1706-VII).

Як згідно ст. 4 Закону №1706-VII, так і згідно пункту 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509 (далі - Порядок №509) факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених, зокрема, статтею 12 цього Закону. При цьому за приписами п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та вказаних норм Закону №1706-VII умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження особи на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою та наявність рахунку в установі публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Обґрунтовуючи свою позицію представник відповідача, з посиланням на норми Закону №1706-VII та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 8 червня 2016 року №365 (далі - Порядок №365) вказує на правомірність припинення пенсії у зв'язку із скасуванням довідки.

Дійсно, скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є однією з підстав, визначеної у пп.4 п.12 Порядку №365 для припинення соціальних виплат, а частина 1 статті 12 Закону №1706-VII надає вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб і такими є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: (…); 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Разом з тим, вказаний Закон №1706-VII не визначає порядку чи підстав для припинення виплат пенсії чи інших соціальних виплат.

Законом, який регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування є саме Закон №1058-1У. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування. (ст. 5 Закону №1058-IV). І саме цим законом частиною 1 статті 49 визначено підстави припинення пенсії. Так, за приписами цієї норми, виплата пенсії, за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у таких випадках: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи (а.с.14, 35), пенсія позивачці була припинена на підставі інформації (листа) Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про скасування з 04.01.2018 дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Вказане, як і рішення Департаменту про скасування дії довідки від 04.01.2018 (а.с.36) не є тією підставою, виключний перелік яких зазначено у ст.49 Закону №1058-IV для прийняття рішення про припинення пенсії. У зв'язку з чим, суд визнає, що рішення відповідача було винесено не на підставі, що визначено чинним законодавством. Більш того, повідомлення позивачу про припинення виплату пенсій від 16.01.2018 (а.с.14) було направлено відповідачем без будь-якого відповідного рішення суду та ще до прийняття рішення Сумським об'єднаним УПФУ від 27.01.2018 №817483 (а.с.24), що також не узгоджується з нормами ст. 49 Закону №1058-IV, яка передбачає припинення виплати пенсії лише на підставі рішення територіальних органів Пенсійного фонду чи рішення суду.

Таким чином доводи відповідача, з посиланням на Порядок №365 та Закон №1706-VII, про наявність обґрунтованих підстав для відмови у виплати пенсії не приймається судом до уваги, оскільки такі підстави як скасування дії довідки за інформацією Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради не передбачені ст. 49 Закону №1058-IV. А норми Закону №1706-VII є пріоритетними над нормами постанов Кабінету Міністрів України.

Вказане також узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 06.02.2018 у справі за №263/7763/17 (провадження № К/9901/202/17).

Крім того, відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.11.2003 №1382-ІV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В п. 51 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Пічкур проти України» було зазначено, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України та у п. 54 зроблено висновок про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за ст. 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників. В цьому рішенні також зазначено, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Вона повинна усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» встановлено, що відповідно до ст. ст. 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що дії та рішення відповідача не відповідають критеріям, передбаченим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є протиправними, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Оскільки, в ході розгляду справи встановлено, що відповідачем прийняте рішення про припинення виплати позивачу пенсії, яке не входить до предмету позову, для повного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати таке рішення відповідача від 27.01.2018 №817483.

При цьому, доводи відповідача про те, що позивач не оскаржив рішення Департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради про скасування дії довідки, не приймаються судом до уваги, оскільки вказане не спростовує протиправність прийнятого рішення Сумським об'єднаним УПФУ. Крім іншого, рішення Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради не є предметом розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, 371, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 (40034, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (40009, Сумська область, м.Суми, вул.Степана Бандери, 43, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Скасувати рішення Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 27.01.2018 №817483 про припинення виплати пенсії ОСОБА_3, починаючи з 04.01.2018.

Визнати протиправною бездіяльність Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, яка полягає у не виплаті ОСОБА_3 з 04.01.2018 пенсії, у зв'язку із втратою годувальника, яка призначена на неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_3, на рахунок в уповноваженому банку, обраному раніше отримувачем пенсії та сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії, починаючи з 04.01.2018.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 16.04.2018.

Суддя І.Г. Шевченко