Справа № 820/1385/18
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2018-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 квітня 2018 р. Справа №820/1385/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61145, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 6 пов.,м. Харків,61022, ) про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, у якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, зазначене в протоколі від 08.12.2017 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. Е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов'язати Шевченківське об'єднане Управління Пенсійного фонду України м. Харкова призначити ОСОБА_1 з 05 грудня 2017 року пенсію за вислугу років відповідно до п. Е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши при цьому до спеціального стажу також період роботи в ТОВ "Фірма РЦСІ, ЛТД", відповідно до запису 16-18 трудової книжки АТ-ІІ № 9838117 загальною тривалістю 20 роки 7 міс., в наслідок чого весь спеціальний ОСОБА_1 складатиме 30 років 1 міс., та провести виплату призначеної пенсії.

В обґрунтування позову зазначено, що відмова посадових осіб щодо зарахування до спеціального стажу період роботи лікарем-стоматологом-терапевтом в ТОВ «Фірма РЦСІ, ЛТД» тривалістю більш ніж 20 років є протиправною та такою, що суперечить принципам рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав на соціальний захист.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву у строк, встановлений судом, в якому просить суд відмовити у задоволені позову у зв'язку з тим, що Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова при прийнятті рішення, яким відмовлено позивачеві в призначенні пенсії за вислугу років, здійснювало свої повноваження в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже своїми діями права та законні інтереси позивача не порушило.

Згідно з п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши доводи позову, відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова з заявою від 05 грудня 2017 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. Е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За результатами розгляду заяви відповідачем прийнято рішення від 08.12.2017, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у звязку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років станом на 01.04.2015- 25 років, станом на 01.01.2016 25 років 6 місяців.

Зазначеним рішенням позивачу зараховано спеціальний стаж роботи ОСОБА_1, який дає право на пенсію за вислугу років станом на 01.04.2015 та станом на 01.01.2016 9 років 6 місяців 15 днів, загальний стаж роботи 36 років 2 місяці 23 дні.

Обставиною, яка вплинула на прийняття оскаржуваного рішення, слугувала відмова посадових осіб відповідача зарахувати позивачу до спеціального стажу періоди роби лікарем-стоматологом-терапевтом в ТОВ «Фірма РЦСІ, ЛТД» з 21.05.1996 по 04.12.2017 тривалістю 20 років 7 місяців, оскільки ТОВ «Фірма РЦСФ, ЛТД» не передбачено переліком закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 909.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Відповідно до п. Е ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

Положеннями Основ законодавства України про охорону здоровя визначаються правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоровя в Україні регулюються суспільні відносини у цій галузі.

Відповідно до ст.3 Основ законодавства України про охорону здоровя заклади охорони здоровя - підприємства, установи та організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоровя шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників.

Статтею 16 Основ законодавства України про охорону здоровя визначено, що безпосередню охорону здоровя населення забезпечують санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров'я.

За приписами ст.33 Основ законодавства України про охорону здоровя громадянам України надається лікувально-профілактична допомога поліклініками, лікарнями, диспансерами, клініками науково-дослідних інститутів та іншими акредитованими закладами охорони здоровя, службою швидкої медичної допомоги, а також окремими працівниками, які мають відповідну ліцензію.

Таким чином, суд приходить до висновку, що до закладів в галузі охорони здоровя відносяться відповідні заклади, які повинні мати акредитацію, та окремі працівники, що мають відповідну ліцензію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до розділу № 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, до закладів і установ, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно- курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.1997 № 765 затверджено Порядок державної акредитації закладу охорони здоровя.

Відповідно до п. 1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я, державна акредитація закладу охорони здоров'я - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоровя, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності. Акредитації піддягають незалежно від форм власності усі заклади охорони здоровя (п. 2 Порядку державної акредитації закладу охорони здоровя).

Згідно п. 3 Порядку державної акредитації закладу охорони здоровя, Міністерство охорони здоровя України зобов'язано забезпечити проведення державної акредитації всіх закладів охорони здоров'я до 2000 року.

Судом встановлено, що TOB "РЦСІ, ЛТД" має акредитаційні сертифікати Міністерства охорони здоровя України (копії яких знаходяться в матеріалах справи) з 21.12.1999, в зв'язку з чим має статус закладу охорони здоровя.

Крім того, відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Судом встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці АТ-ІІ № 9838117 № 4-5 тривалість спеціального стажу позивача складає 1 рік 11 місяців, № 6-7 2 роки 10 місяців, № 13 - 1 рік, № 14-15 3 роки 10 місяців, № 16-18 20 років 7 місяців, який взагалі складає 30 років 1 місяць, що є підставою для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. Е ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має необхідний стаж роботи в галузі охорони здоров'я, який дає йому право на пенсію за вислугу років відповідно до п. Е ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, зазначене в протоколі від 08.12.2017 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. Е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є протиправним.

Суд вважає, що зобов'язання Шевченківського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова призначити ОСОБА_1 з 05 грудня 2017 року пенсію за вислугу років відповідно до п. Е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши при цьому до спеціального стажу також період роботи в ТОВ "Фірма РЦСІ, ЛТД", відповідно до запису 16-18 трудової книжки АТ-ІІ № 9838117 загальною тривалістю 20 роки 7 міс., в наслідок чого весь спеціальний ОСОБА_1 складатиме 30 років 1 міс., є належним способом відновлення порушеного права позивача, а також слугуватиме меті усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах з огляду на наступне.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Стаття 6 КАС України встановлює, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про те, що задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію у встановлений судом спосіб є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61145, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 6 пов.,м. Харків,61022, ) про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії- задовольнити.

Визнати протиправним рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, зазначене в протоколі від 08.12.2017 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. Е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Шевченківське об'єднане Управління Пенсійного фонду України м. Харкова призначити ОСОБА_1 з 05 грудня 2017 року пенсію за вислугу років відповідно до п. Е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши при цьому до спеціального стажу також період роботи в ТОВ "Фірма РЦСІ, ЛТД", відповідно до запису 16-18 трудової книжки АТ-ІІ № 9838117 загальною тривалістю 20 роки 7 міс., в наслідок чого весь спеціальний ОСОБА_1 складатиме 30 років 1 міс. та провести виплату призначеної пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 6 пов., м. Харків,61022, ) на ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61145, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 13 квітня 2018 року.

Суддя Котеньов О.Г.