Справа № 675/1758/17
Суддя: Демчук П. В.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/1758/17
Провадження № 2-а/675/33/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2018 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого -

судді Демчука П.В., при секретарі Григор'євій О.С.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача Бондара В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ЗВК 58 в особі начальника медичної частини Бондара Василя Васильовича про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Засуджений ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до начальника медичної частини ЗВК Бондара Василя Васильовича, в якому зазначив, що він хворіє, 27.02.2017 року у м. Хмельницький у нього стався серцевий приступ , однак зі сторони працівників медичної частини ніяких дій не здійснюється. Просить зобов'язати виправну установу в особі начальника медичної частини здійснити обстеження стану здоров'я засудженого.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, та зазначив, що у лютому 2017 року в Хмельницькому СІЗО у нього стався інсульт і з того часу він належної медичної допомоги не отримує.

Відповідач Бондар В.В., начальник медичної частини ЗВК № 58 проти позову заперечив та зазначив, що ОСОБА_1 роз'яснено порядок надання медичної допомоги засудженим, однак він вважає, що організацію проведення обстежень у закладах охорони здоров'я має провести медична частина. Також засудженому роз'яснено порядок отримання дієтичного харчування у виправній установі. На прохання батьків засудженого було зроблено ксерокопію амбулаторної медичної карти з можливістю проведення консультування у спеціалістів МОЗ України для оцінки якості надання медичної допомоги ОСОБА_1

Після звернення ОСОБА_1 07 листопада 2017 року було проведено виклик кардіологічної бригади «Швидкої допомоги» для проведення ЕКГ серця. При обстеженні патологічних змін не виявлено. На прохання засудженого для нього була зроблена копія ЕКГ серця та видана для нього на руки з метою проведення консультування у кардіолога за місцем проживання батьків засудженого.

З метою встановлення необхідності проведення МРТ головного мозку для засудженого в установу був запрошений лікар-невролог Ізяславської ЦРЛ, який визначив діагноз : «Остеохондроз хребта з переважним ураженням грудино-поперекового відділу, корінцевий синдром. Даних на гостре порушення мозкового кровообігу немає. На момент обстеження показів для проведення МРТ головного мозку немає».

Крім того, засудженому ОСОБА_1 з метою детального лабораторного та інструментального обстеження стану його здоров'я було запропоновано планову госпіталізацію до багатопрофільного лікарняного закладу для засуджених в складі Шепетівської виправної установи № 98, від чого ОСОБА_1 відмовився, мотивуючи тим, що він хоче провести обстеження у закладі МОЗ України.

Враховуючи наведене, Бондар В.В. вважає позов ОСОБА_1 надуманим та таким, що задоволенню не підлягає.

Суд, заслухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (по тексту - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов'язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України). На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов'язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу (ч. 2 ст. 151 КВК України).

Згідно ч. 1 КВК України засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України отримувати медичну допомогу і лікування, у тому числі платні медичні послуги за рахунок особистих грошових коштів чи коштів рідних та близьких в закладах охорони здоров'я, які мають ліцензію Міністерства охорони здоров'я України та не віднесені до відання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Статтею 116 КВК України визначено, що порядок надання особам, які позбавлені волі, медичної допомоги, організації і проведення санітарного нагляду, використання лікувально-профілактичних і санітарно-профілактичних установ охорони здоров'я і залучення з цією метою їхнього медичного персоналу визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Засуджений має право звертатися за консультацією і лікуванням до закладів охорони здоров'я, що мають ліцензію Міністерства охорони здоров'я України, які надають платні медичні послуги та не віднесені до відання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань. Оплата таких послуг і придбання необхідних ліків здійснюється засудженим або його рідними та близькими за рахунок власних коштів. Консультування та амбулаторне лікування в таких випадках здійснюються в медичних частинах колоній за місцем відбування покарання під наглядом персоналу медичної частини. У разі необхідності лікування в умовах стаціонару засуджений має право отримувати медичну допомогу і лікування, в тому числі платні медичні послуги за рахунок особистих грошових коштів чи коштів рідних та близьких, у зазначених закладах охорони здоров'я. Підставою для надання такої медичної допомоги є медичний висновок. Режим перебування засуджених на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров'я, не віднесених до відання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, визначається законодавством.

Порядок перебування, умови тримання та охорони засуджених у закладах охорони здоров'я, не віднесених до відання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, визначаються Міністерством юстиції України.

Порядок організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі затверджений наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров'я № 1348/5/572 від 15 серпня 2014 року.

Відповідно до зазначеного Порядку до консультування, обстеження та лікування хворих засуджених можуть залучатися лікарі закладів охорони здоров'я.

Орієнтовний перелік закладів охорони здоров'я для надання медичної допомоги засудженим (далі - орієнтовний перелік) визначається Міністерством охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управліннями (головними управліннями) охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та міжрегіональними управліннями з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з урахуванням спеціалізації закладів охорони здоров'я та наявності умов, які дозволяють забезпечити ізоляцію засуджених.

Засуджений має право на вільний вибір лікаря.

У разі звернення засудженого до лікаря закладу охорони здоров'я Державної кримінально-виконавчої служби України ( далі - ДКВС) з проханням про допуск обраного лікаря медичний працівник закладу охорони здоров'я ДКВС протягом однієї доби готує медичну довідку про стан здоров'я засудженого та запит до керівництва установи виконання покарань (далі - УВП).

Керівництво УВП забезпечує допуск лікаря до засудженого протягом трьох робочих днів після представлення обраним лікарем паспорта громадянина, документа про освіту та сертифіката спеціаліста.

Висновок медичного обстеження, консультації та дані щодо проведеного лікування лікарем в обов'язковому порядку включаються до медичної карти № 025/о або медичної карти № 003/о.

Відшкодування витрат, пов'язаних із наданням обраним засудженим лікарем медичної допомоги, здійснюється за рахунок власних коштів засудженого або його родичів.

Консультування, обстеження і лікування обраним засудженим лікарем здійснюються в умовах закладу охорони здоров'я ДКВС у присутності медичного персоналу.

У разі потреби в додаткових обстеженнях, які не можуть бути здійснені в закладах охорони здоров'я ДКВС (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), їх проведення здійснюється на базі закладу охорони здоров'я з орієнтовного переліку, де таке обстеження може бути проведено.

Про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення засудженого до закладу охорони здоров'я з орієнтовного переліку, медичний працівник закладу охорони здоров'я ДКВС готує медичну довідку про стан здоров'я такого засудженого, в якій визначає строк, протягом якого керівництво УВП має направити засудженого для проведення такого обстеження, та запит до керівництва УВП.

Керівництво УВП не пізніше строку, визначеного лікарем у медичній довідці, забезпечує направлення засудженого на обстеження до закладу охорони здоров'я з орієнтовного переліку.

Якщо за результатами огляду чи обстеження засудженого встановлено, що він потребує надання медичної допомоги в закладі охорони здоров'я з орієнтовного переліку, лікар закладу охорони здоров'я ДКВС готує медичну довідку про стан здоров'я засудженого та звертається із запитом до керівництва УВП.

Керівництво УВП не пізніше строку, визначеного лікарем у медичній довідці, забезпечує перевезення засудженого до такого закладу охорони здоров'я з орієнтовного переліку.

Керівництво УВП організовує та забезпечує цілодобову охорону засудженого під час лікування у закладі охорони здоров'я з орієнтовного переліку відповідно до вимог законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі та відбуває покарання у державній установі «Замкова виправна установа № 58».

Із записів у медичній картці амбулаторного хворого ОСОБА_1 вбачається, що засуджений періодично проходив медичний огляд медпрацівниками установи виконання покарань.

Також 25.01.2018 року ОСОБА_1 оглядали лікар-травматолог (висновок - оперативного лікування не потребує) і лікар-невролог, який вказав діагноз - «Остеохондроз хребта з переважним ураженням грудино-поперекового відділу, корінцевий синдром. Даних на гостре порушення мозкового кровообігу немає. На момент обстеження показів для проведення МРТ головного мозку не виявлено».

Крім того, 07.11.2018 року засуджений проходив огляд лікарем кардіологом та зроблена ЕКГ серця, копія ЕКГ видана засудженому на руки на його прохання про проведення консультацій батьками засудженого у закладі МОЗ України.

Відповідачем для ОСОБА_1 роз'яснювалися нормативні акти порядку проведення лікування у лікарняних закладах, що знайшло підтвердження у судових засіданнях.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_1 не заперечив свою відмову від проходження лікування в лікарняному закладі при Шепетівській виправній установі № 98.

Врахувавши норми матеріального права, об'єктивно оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про відсутність неправомірних дій відповідача - начальника медичної частини Замкової виправної колонії № 58 Бондара В.В. , а тому заявлений ОСОБА_1 позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 139, 243-246, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 березня 2018 року.

Суддя П.В.Демчук