Справа № 595/843/17-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2018 року

Київ

справа №595/843/17-а

адміністративне провадження №К/9901/11170/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року (головуючий суддя Гулид Р.М., судді: Кузьмич С.М., Довга О.І.) у справі №595/843/17-а за позовом ОСОБА_1 до Бучацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах Головного управління пенсійного Фонду України в Тернопільській області, третя особа Бучацька районна державна адміністрація в особі відділу агропромислового розвитку про визнання дій неправомірними та про зобов'язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною відмову відповідача та зобов'язати призначити пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що працював на посаді тракториста-машиніста у колгоспі та був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції. Стаж роботи на цій посаді у своїй сукупності складає більше двадцяти років, у зв'язку з чим набув право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно з пунктом «в» статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Однак у призначенні зазначеної пенсії було відмовлено у зв'язку з непідтвердженістю пільгового стажу, що на думку позивача, є неправомірним.

Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 4 жовтня 2017 року позов задоволено частково, а саме: визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови в підтвердженні пільгового стажу для призначення пенсії за п.в ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобов'язано Бучацьке ОУПФ здійснити з 20 грудня 2016 року призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах. В решті позову відмовлено.

Постанова суду вмотивована наявністю у позивача необхідного стажу роботи на посаді, яка дає право на пільгове пенсійне забезпечення за п. «в» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року скасовано постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 4 жовтня 2017 року та прийнято нову про відмову в позові.

Постанова суду вмотивована тим, що позивачем не надано доказів атестації робочих місць, які б підтвердили пільгові умови праці, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції застосовано іншу норму права аніж ту, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а саме пункт «б» статті 13 ЗУ №1788 замість п. «в» цієї ж статті Закону. При цьому, пунктом «в» не передбачено проведення атестації робочого місця тракториста. Натомість, судом першої інстанції у повному обсязі досліджено матеріали справи та винесене законне і обґрунтоване рішення.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів вважає, що постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року не відповідає вищенаведеним вимогам КАС України.

Відповідно до статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом пункту 3 статті 322 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням: а) встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; б) доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; в) мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу; г) чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи та (або) інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; ґ) висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Як вбачається з постанови суду апеляційної інстанції, яка є предметом касаційного перегляду, судом вказано на помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на призначення та отримання пенсії на пільгових умовах у відповідності до пункту «б» статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788).

Згідно з пунктом "б" частини першої статті 13 Закону №1788 працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Проте, предметом спору у даній справі є наявність права позивача на призначення пенсій за віком на пільгових умовах за пунктом «в» статті 13 Закону №1788.

Згідно з пунктом "в" частини першої статті 13 Закону №1788 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років.

У відповідності до наведеної норми, позивачем подавалися, а судом першої інстанції перевірялися докази на їх належність та допустимість для підтвердження права ОСОБА_1 на пенсію.

Проте, судом апеляційної інстанції не досліджено зібрані у справі докази, що призвело до вирішення справи не у відповідності до заявлених позивачем та вирішених судом першої інстанції вимог. При цьому доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не перевірялися.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до частини четвертої наведеної статті, справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, суд не дослідив зібрані у справі докази та встановив обставини, які не підтверджені належними і допустимими доказами, у зв'язку з чим справа підлягає направленню до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року у справі №595/843/17-а скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду