Справа № 800/315/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року

Київ

справа №800/315/17

адміністративне провадження №П/9901/37/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді Смоковича М.І.,

суддів Бевзенка В.М., Білоуса О.В, Стрелець Т.Г., Шарапи В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Гулової О.І.,

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Біркіної А.В.,

розглянувши в у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про скасування рішення,

в с т а н о в и в:

У провадженні Вищого адміністративного суду України була справа №П/800/315/17 за позовом ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС), у якому він просить скасувати прийняте 27 липня 2017 року та оголошене 28 липня 2017 року рішення, яким затверджено рейтинги кандидатів на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду (далі також - Рішення) у межах конкурсу, оголошеного рішенням ВККС від 7 листопада 2017 року №145/зп-16.

Протиправність оскарженого Рішення позивач мотивує, зокрема, тим, що конкурс до Верховного Суду оголошено до його утворення, а отже вакантних суддівських посад в цьому державному органі, на зайняття яких оголошено конкурс, бути не могло. Окрім того, відповідно до статті 75 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та п. 5.2.1. Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затвердженого рішенням ВККС від 2 листопада 2016 року №141/3п-16, процес добору кандидатів передбачає, з-поміж іншого, проведення повної перевірки достовірності задекларованих відомостей, зазначених у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік. Проведення такої перевірки належить до повноважень Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК), яке відповідно до статті 48 Закону України «Про запобігання корупції» й визначає порядок її проведення. Анонімне письмове тестування на етапі «іспит» під час кваліфікаційного оцінювання у межах процедури конкурсу на зайняття 120 вакантних посад у Верховному Суді відбулося 16 лютого 2017 року, тоді як «Порядок проведення контролю та повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затверджений рішенням НАЗК від 10 лютого 2017 року №56, набрав чинності 17 лютого 2017 року. Отож, констатує позивач, ВККС було достеменно відомо, що всупереч вимог законодавства повної перевірки декларацій кандидатів на посаду судді Верховного Суду НАЗК не здійснювало, а отже рейтинговий список кандидатів на посаду судді Верховного Суду ВККС затвердила з порушенням вимог названого Закону.

Обґрунтовуючи порушення оскарженим Рішенням саме своїх прав позивач зазначив, що внаслідок численних порушень вимог законодавства при проведенні конкурсу до Верховного Суду, цей суд, який є найвищим у системі судоустрою України, не є «судом, встановленим законом» у розумінні практики Європейського суду з прав людини (як-от рішення від 9 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України (заява №21722/11). Зазначена обставина, як стверджує позивач, порушує його право на розгляд справ за його участі «судом, встановленим законом», гарантоване йому статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а також статтею 55 Конституції України.

Від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову від 29 вересня 2017 року, а також, на виконання вимог ухвали суду від 5 січня 2018 року, відзив на адміністративний позов. Свою позицію відповідач мотивує тим, що конкурс до Верховного Суду проведено у відповідності з вимогами Закону України від 2 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», а також з дотриманням Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затвердженого рішенням ВККС від 2 листопада 2016 року № 141/зп-16 та Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, <…>, затвердженого рішенням ВККС 3 листопада 2016 року № 143/зп-16. Поряд з тим, на думку відповідача, з огляду на характер (зміст) правовідносин, що виникли у зв'язку з проведенням конкурсу до Верховного Суду, оскаржене Рішення не порушує суб'єктивних прав позивача. З урахуванням наведеного вище відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

У судовому засіданні 16 квітня 2018 року суд зі своєї ініціативи поставив на обговорення питання про закриття провадження у цій справі.

Позивач висловив заперечення з цього приводу, вважає, що підстав для закриття провадження немає.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що підтримує пропозицію суду, просить закрити провадження у справі.

Заслухавши думку сторін, колегія суддів при вирішенні питання про закриття провадження у справі виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема, ВККС, визначено статтею 266 КАС.

Відповідно до частини першої цієї статті встановлені нею правила поширюються, зокрема, на розгляд адміністративних справ щодо: законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (пункти 2, 3 частини першої статті 266 КАС).

За статтею 266 КАС оскарженню підлягають правові акти перелічених у цій статті органів як індивідуально-правового, так і нормативно-правового характеру.

Відповідно до частини другої статті 264 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Отож, процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження нормативно-правового акта позивач, з-поміж іншого, обґрунтував свою належність до суб'єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт. Таке ж правило є застосовним і щодо оскарження правових актів індивідуальної дії.

Рішення ВККС можна оскаржувати до адміністративного суду на предмет їх відповідності законам України. Водночас, у порядку адміністративного судочинства захисту підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції саме стосовно заявника.

Спірне Рішення ВККС, яким затверджено рейтинги кандидатів на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду є актом індивідуальної дії, який породжує права та обов'язки тільки для тих суб'єктів (чи визначеного цим актом кола осіб), яким їх адресовано.

Відсутність у будь-кого, зокрема й у позивача, безпосередніх прав та/або обов'язків у зв'язку з виданням оскарженого Рішення не породжує у такої особи і права на захист в порядку адміністративного судочинства.

Правову позицію аналогічного змісту неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема у постановах від 15 липня 2014 року у справі № 21-273а14, від 03 лютого 2015 року у справі № 21-617а14, від 12 квітня 2017 року у справі № П/800/589/16.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що провадження у справі за цим позовом слід закрити.

Керуючись статтями 22, 238, 248, 250, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про скасування рішення - закрити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.І. Смокович

Судді В.М. Бевзенко

О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець

В.М. Шарапа