Справа № 640/19940/17
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 р. м. ХарківСправа № 640/19940/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Гуцала М.І.

суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 15.01.2018, суддя Губська Я.В., вул. Блюхера, 7б, м. Харків, Харківська, 61168, повний текст складено 15.01.18 по справі № 640/19940/17

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Харків лейтенанта поліції ОСОБА_2

про визнання дій неправомірними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.01.2018 по справі № 640/19940/17 адміністративний позов ОСОБА_1 було повернуто позивачу у звязку з пропуском позивачем десятиденного строку на звернення до адміністративного суду, передбаченого ст. 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в подальшому КУпАП), і відсутністю підстав для визнання причин пропуску такого строку поважними.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного зясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення питання. Просить скасувати ухвалу від 15.01.2018, направивши справу для продовження її розгляду до Київського районного суду м. Харкова.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що копія постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності від 25.11.2017 не була йому вручена при її винесенні чи направлена за місцем його проживання. Копію постанови було отримано ним 14.12.2017 після звернення до Управління патрульної поліції, а тому вважає строк на оскарження не пропущеним.

Фіксування судового засідання технічними засобами не відбувалось, оскільки розгляд справи відбувався в порядку письмового провадження, згідно положень ч. 2 ст. 312 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала, відповідно до приписів ст. 320 КАС України, скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Частиною 1 ст. 289 КУпАП передбачено, що скаргу на постанову про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку на звернення з адміністративним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив 10-денний строк звернення до суду, при цьому не знайшов підстав для визнання причин такого пропуску поважними та його поновлення.

Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносин, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обовязків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

За змістом ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Суд, отримавши позов, зобов'язаний з'ясувати чи має місце порушення суб'єктивних прав, свобод чи інтересів особи.

У разі наявності порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулась до адміністративного суду за захистом своїх прав за межами, встановлених главою 6 КАС України строків, суд може поновити їх та вирішити спір по суті (задовольнити вимоги) чи залишити заяву без розгляду.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 06.11.2013 по справі № 21-389а13, від 24.11.2015 року по справі № П/800/259/15.

Дійшовши висновку про необхідність повернення адміністративного позову, суд першої інстанції не з'ясував, коли сталися і в чому полягають порушення субєктивних прав позивача, якщо вони мали місце, та коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав чи інтересів.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що в наданій позивачем копії постанови про накладення адміністративного стягнення від 25.11.2017 (а.с. 4) відсутні відмітки про отримання такої копії постанови позивачем. В графі постанови, передбаченої для підпису особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, чи внесення запису про відмову від підпису або отримання постанови, вбачається рукописна відмітка про відмову, датована 27.11.2017. Проте, є не зрозумілим чого стосується така відмова: відмови від підпису чи відмовид від отримання копії постанови.

В свою чергу позивач, посилаючись на положення ч. 1 ст. 289 КУпАП, в своєму позові стверджує про дотримання строків звернення до суду, оскільки оскаржувана постанова йому надіслана не була, а в апеляційній скарзі додатково зазначає, що спроб вручення йому копії такої постанови теж не було.

Надання оцінки зазначеним ствердженням позивача, зокрема щодо обставин вручення копії постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, зважаючи на обставини справи, можливе за наслідками розгляду по суті заявлених позовних вимог, а не під час вирішення питання про відкриття провадження у справі. В той же час надання такої оцінки є визначальним для вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Таким чином, колегія суддів вважає передчасним застосування судом першої інстанції положень ч. 2 ст. 123, п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України щодо повернення позовної заяви. Разом з тим, суд не позбавлений можливості в подальшому застосувати положення ч. 3 та ч. 4 ст. 123 КАС України, залишаючи без розгляду зазначені позовні вимоги на підставі п. 8 ч.1 ст. 240 КАС України, якщо буде достовірно встановлено про пропущення позивачем 10-денного строку звернення до суду з моменту вручення постанови про накладення адміністративного стягнення від 25.11.2017.

Такі висновки відповідають практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Відтак, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для повернення адміністративного позову ОСОБА_1 передчасним, оскільки судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, у звязку з чим підстав для застосування правил ч. 2 ст. 123 КАС України у суду не було.

Враховуючи приписи п. 1 ч. 1 ст. 320 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги позивача, необхідність скасування оскаржуваного судового рішення і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 122, 123, п.1 ч. 1 ст. 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 15.01.2018 по справі № 640/19940/17 скасувати.

Справу №640/19940/17 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Харків лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі направити до Київського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5