Справа № 826/6689/16
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ
13 квітня 2018 року № 826/6689/16

Суддя Окружного адміністративного суд міста Києва Шевченко Н.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_2 (1004 окремий батальйон охорони та обслуговування Командування Сухопутних військ Збройних Сил України) про стягнення коштів, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі то тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (далі по тексту відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 (1004 окремий батальйон охорони та обслуговування Командування Сухопутних військ Збройних Сил України) (далі по тексту відповідач 2), в якому просив стягнути з відповідача 1 грошову компенсацію за не отримане речове майно згідно довідки-розрахунку та зобов`язати відповідач 1 здійснити виплату коштів на відрядження в сумі 450,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.09.2016 відкрито провадження в адміністративній справі №826/6689/16.

08.11.2016 протокольною ухвалою судді до участі у справі в якості другого відповідача залучено Військову частину НОМЕР_2 (1004 окремий батальйон охорони та обслуговування Командування Сухопутних військ Збройних Сил України).

Відповідно до розпорядження Керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017 №5128 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» справу №826/6689/16 передано на повторний автоматичний розподіл між суддями.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2017 року дану справу передано для розгляду судді Окружного адміністративного суду міста Києва Дегтярьовій О.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2017 прийнято до провадження адміністративну справу №826/6689/16.

Відповідно до розпорядження Керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2018 №337 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» справу №826/6689/16 передано на повторний автоматичний розподіл між суддями.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2018 дану справу передано для розгляду судді Окружного адміністративного суду міста Києва Шевченко Н.М.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що за час проходження ним військової служби він не в повному обсязі отримав речове майно, крім того, відповідач 1 порушив вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.20111 №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів», тим самим не виплативши позивачу кошти на відрядження.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Пунктом 4 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на підставі контракту про проходження громадянами України військової служби, продовженого з 19.04.2014 відповідно до указу Президента України від 17.03.2014 №1126-VII «Про часткову мобілізацію».

Так, військова частина до 01.08.2016 перебувала на фінансовому забезпеченні у Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військової частини НОМЕР_1 ).

Однак, відповідно до рішення командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 29.07.2016 № 17917 військова частина з 01.08.2016 веде окреме самостійне фінансове господарство, здійснює фінансово - господарську діяльність, наділена правами юридичної особи, згідно із вимогами наказу Міністра оборони України від 16.07.1997 за № 300 «Про військове (корабельне) господарство», має ідентифікаційний код НОМЕР_3 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №73 від 10.04.2013 сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 на підставі наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 02.04.2013 року №58ПМ було звільнено з військової служби у запас за пунктом «и» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).

У подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_2 №252 від 13.12.2013 пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_2 №73 від 10.04.2013 скасовано, на підставі наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №228-ПМ від 05.12.2013, а позивача, в свою чергу, поновлено на військовій службі, зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_2 .

29.05.2014 ОСОБА_1 звернувся з позовом до частини НОМЕР_2 про стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2014 задоволено позовні вимоги частково, а саме стягнув то з військової частини НОМЕР_2 грошову компенсацію за не отримане речове майно, а також зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 31.10.2013 по 12.12.2013 за час вимушеного прогулу.

На підстав виконавчого листа №826/7340/14 від 20.08.2014 Військова частина НОМЕР_2 виплатила позивачу компенсацію за час вимушеного прогулу.

Однак, вважаючи, що за час проходження військової служби ОСОБА_1 не було отримано речове майно в повному обсязі, а також не отримано кошти на відрядження, останній звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначається Міністерством оборони України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з п. 28 Положення про порядок забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1444 від 28.10.2004 військовослужбовцям, які звільняються у запас або відставку без права носіння військової форми одягу, виплачується грошова компенсація за неотримане речове майно або за їх згодою видається речове майно на суму грошової компенсації пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання речового майна до дати підписання наказу про звільнення або закінчення контракту.

Як вже зазначалося вище, Окружним адміністративним судом міста Києва позивачу видано виконавчий лист у справі №826/7340/14 від 20.08.2014, згідно з яким з військової частини НОМЕР_2 стягнуто на користь позивача компенсацію за неотримане речове майно та зобов`язано здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення з 31.10.2013 по 12.12.2013 за час вимушеного прогулу.

Так, на дату отримання виконавчого листа, на підставі якого здійснювалися виплати, та на час безпосередньо виплат, ОСОБА_1 був поновлений на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , тобто ОСОБА_1 не вважався таким, що звільнений з військової служби, а тому не мав права на згадану компенсацію.

Більше того, як убачається з матеріалів справи, з моменту поновлення позивача на військовій службі, йому було зараховано на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_2 , та видано речі згідно норм забезпечення речовим майном відповідно до довідки - розрахунку, що підтверджується карткою обліку матеріальних засобів особистого користування №6/14 від 14.02.2014, накладною №51 від 18.02.2014, накладною №104 від 14.04.2014, роздавальною відомістю №105 від 06.10.2015, накладною №100 від 18.02.2016, накладною №169 від 14.03.2016, накладною №254 від 12.04.2016, роздавальною відомістю №104 від 06.07.2016.

У матеріалах справи наявна копія платіжної відомості військової частини НОМЕР_1 №731 від 22.08.2016, відповідно до даних якої позивач отримав кошти за відрядження, за бюджетною класифікацією загальний; 2101020;/1/9;2250;0308 у розмірі 450,00 грн., про що свідчить підпис ОСОБА_1 у вказаній відомості.

Крім того, позивач у позові вказує, що останній раз ним було отримано частину належного майна 12.04.2016 і того ж дня відмовлено в подальшій видачі. Проте, на противагу цього, позивачем було отримано речове майно, що підтверджується роздавальною відомістю №104 від 06.07.2016 відповідно до норм діючого наказу Міністра оборони України №232 від 29.04.2016.

Також слід зазначити, що 04.03.2016 постанова Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 №1444 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час втратила чинність».

Відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами затвердженими наказом Міністра оборони України від 29.04.2016 №232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України». Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016 передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Таким чином, враховуючи не доведення позивачем тих обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, а також, беручи до уваги заперечення представників відповідачів, які спростовують доводи позивача і вказують на відсутність порушень з їх боку, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову і не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 72-77, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_2 (1004 окремий батальйон охорони та обслуговування Командування Сухопутних військ Збройних Сил України) про стягнення коштів, зобов`язання вчинити ді відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко