Справа № 826/1254/17
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1254/17
УХВАЛА

16 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., суддів Файдюка В.В., Чаку Є.В., перевіривши апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" до Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року адміністративний позов підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" до Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення - задоволено.

На вказану постанову суду відповідачем подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - 10 днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Підставою для залишення апеляційної скарги без руху послугувало те, що апелянтом було пропущено строк на апеляційне оскарження та не в повному обсязі сплачено судовий збір.

Вказану ухвалу суду отримано апелянтом 27 березня 2018 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (яке надійшло до суду лише 13 квітня 2018 року).

11 квітня 2018 року до Київського апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання, в якому апелянт посилаючись на обмежене бюджетне фінансування просить суд відстрочити сплату судового збору та поновити строк на апеляційне оскарження.

Проте, суд наголошує, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Таке ж право мають і бюджетні установи. Водночас якщо ці бюджетні установи діють як суб'єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати. Зазначена позиція підтримується Вищим адміністративним судом України у постанові Пленуму від 23 січня 2015 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 2 прикінцевих положень Закону України від 22 травня 2015 року № 484-8 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» зобов'язано Кабінет Міністрів України забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

Аналогічна правова позиція неодноразово була викладена в рішеннях Верховного Суду України, зокрема у адміністративних справах № 826/7892/14, 810/1495/15, 826/363/14, 810/1674/15, 809/825/15.

Згідно з ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Положеннями ч. 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У відповідності до ч. 1 ст. 8 вказаного Закону враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

За наведеного вбачається, що законодавством не передбачено права органу владних повноважень для відстрочення або звільнення від сплати судового збору з підстав зазначених у вказаній нормі. Водночас, суд не встановив обставин, які відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України та ст. 8 Закону України "Про судовий збір" можуть бути підставами для відстрочення від сплати судового збору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що клопотання про відстрочення сплати судового збору є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 13 ч. 1 Перехідних положень КАС України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання ним чинності.

У низці рішень Європейського суду з прав людини зазначено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 р. зазначено, що обмеження не буде сумісним з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та постановленою метою».

Так, існування процесуальних строків на оскарження судових рішень зумовлене вимогами щодо забезпечення швидкого та ефективного розгляду справ, дисциплінування поведінки учасників процесу. Саме тому закон передбачає різноманітні способи визначення проміжку часу, протягом якого такі учасники можуть здійснити свої процесуальні права.

Важливість існування та дотримання строків звернення з апеляційною скаргою також зумовлено і такими обставинами.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким кожна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Водночас, суд звертає увагу, що поважними визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Такими обставинами є ті, що унеможливлюють вчасне звернення до суду з апеляційною скаргою.

Дослідивши клопотання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, суд вважає що, воно є безпідставним та необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню. Отже, оскільки апелянтом не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, не наведено нових достатніх обставин для поновлення пропущенного строку, колегія суддів приходить до висновку, що у відкритті апеляційного провадження належить відмовити.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 189 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року) якщо заяву не буде подано в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до ч. 3 ст. 299 КАС України питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п'яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи, що станом на 16 квітня 2018 року апелянтом не виконані вимоги ухвали суду від 22 березня 2018 року, суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 186 (у редакції чинній до 15.12.2017 року), 299, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання апелянта про поновлення строку та відстрочення сплати судового збору - відмовити.

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" до Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач Є.І.Мєзєнцев

Судді В.В.Файдюк

Судді Є.В.Чаку