Справа № 161/13611/17
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/2042/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції, старшого інспектора Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції Мартинюка Олександра Ксенофонтовича про скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції Гринь О.М.,

час ухвалення рішення - 16.01.2018 року,

місце ухвалення рішення - м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - 16.01.2018 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції, старшого інспектора Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції Мартинюка Олександра Ксенофонтовича про скасування постанови.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що її автомобіль стояв на вантажній рампі, а не на автомобільній дорозі, а відтак підстав виносити оскаржувану постанову у відповідача не було.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача є ознаки правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КпАП України, а тому її правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення інспектором патрульної поліції в межах санкції статті, відповідач діяв у межах його повноважень та згідно з вимогами ст.71 КАС України довів належними доказами, зокрема відеозаписом, правомірність прийнятого ним рішення.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.08.2017 року інспектор ВМАЗ УПП у м. Луцьк ДПП старший лейтенант поліції Мартинюк О.К. виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення серія БР № 044341, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 122 КпАП України у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом "Тойота РАВ4", номерний знак НОМЕР_1 в м. Луцьку по вул. Василя Стуса, 9, поставила транспортний засіб в місце, де це зробило неможливим рух інших транспортних засобів, чим порушила п. 15.10(д) ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КпАП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КпАП України перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 15.10 (д) ПДР України передбачено, що стоянка заборонена у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що пояснення позивача про правомірність його дій спростовуються наведеними вище нормами ПДР України, та дослідженими судом доказами у справі, зокрема наданою відеозйомкою фіксації події адміністративного правопорушення, якою підтверджується порушення водієм правил дорожнього руху та спростовуються зазначені в позовній заяві обставини.

Згідно ч.2 ст.258 КпАП України протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною 4 статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

В рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/15 зазначено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про зазначені в цій статті адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14.07.2015 року статтю 258 КУпАП після частини першої доповнено частиною другою такого змісту: "Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі".

Тобто, вчинене позивачем порушення правил дорожнього руху належить до випадків скороченого провадження на які вказав Конституційний Суд України в рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/15, а тому відповідач діяв в межах наданих повноважень приймаючи постанову про накладення адміністративного стягнення на місці вчинення правопорушення.

З огляду на викладене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 31 серпня 2017 року, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення, доказів, які б спростувавали факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не встановлено.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів. Покликання на те, що стоянка автомобіля позивача відбувалася на рампі, а не на автобільній дорозі в даному випадку не може бути взяти до уваги, так як порушення п.15.10»д» не вимагає вчинення такого правопорушення виключно на автомобільній дорозі. Крім того, рампа в даному випадку розміщена на дорозі, а відтак згідно ПДР є частиною дороги.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 272,286,308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2018 року у справі № 161/13611/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повний текст постанови виготовлений 18 квітня 2018 року.