Справа № 808/300/18
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 березня 2018 року Справа № 808/300/18 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 69118)

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (вул. Карпенка-Карого, буд. 25-А, м. Запоріжжя, 69014)

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26 січня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1) до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - відповідач або Шевченківське об'єднане УПФУ м. Запоріжжя), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині відмови включення до розрахунку розміру пенсії позивача підвищення, передбаченого ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

зобов'язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, включивши до розрахунку розміру пенсії підвищення, передбачене ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 15%, починаючи з 26.04.2017.

Ухвалою суду від 31 січня 2018 року адміністративний позов залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивач усунув недоліки позову.

Ухвалою суду від 22 лютого 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №808/300/18.

В обґрунтуванні позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що вона до 2017 року перебувала на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії за вислугу років позивач продовжувала працювати, з її заробітної плати сплачувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. З 26.04.2017 позивачу призначено пенсію за віком, яку розраховано із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік. З метою усунення протиправних дій відповідача щодо невірного обчислення та виплати пенсії, позивач звернулась до суду. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2017 року по справі № 333/3393/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов'язано Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя здійснити перерахунок та призначити пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 3 календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 рр.) та виплатити позивачеві недоотриману суму пенсії у вигляді різниці між фактично отриманою та перерахованою пенсією з 26.04.2017. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017 постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя залишено без змін. 23.11.2017 позивач звернулась до відповідача з заявою про перерахунок пенсії за віком з урахуванням положень ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію. Листом Шевченківського об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя від 11.12.2017 № 578/М-1 ОСОБА_1 повідомлено, що вона не має права на підвищення пенсії, яке передбачене ст. 29 Закону, оскільки до призначення пенсії за віком їй виплачувалася пенсія за вислугою років. Позивач вважає дії відповідача неправомірними, посилаючись на те, що вона отримувала раніше пенсію за вислугою років, яка не передбачена положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а при призначенні пенсії за віком отримала всі права, як і інші громадяни України, оскільки звернулася за призначенням пенсії за віком на загальних підставах вперше. За таких обставин, просить задовольнити позов.

Відповідач у поданому до матеріалів адміністративної справи відзиві проти задоволення позовних вимог заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що позивач до 2017 року одержував пенсію за вислугу років, а підвищення пенсії в розмірі 2,5% за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію передбачено для осіб, яким не призначалась будь-яка пенсія та які звертаються за призначенням пенсії за віком з більш пізнього, ніж передбачено абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» віку, а вказана вимога також позивачем не дотримана. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи приписи п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Позивач перебувала на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та отримувала пенсію за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ.

Після призначення пенсії позивач продовжила працювати.

22.04.2017 позивачу виповнилося 58 років.

26.04.2017 ОСОБА_1 за її заявою призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

23.11.2017 позивач звернулась до відповідача з заявою про перерахунок пенсії за віком за більш пізній вихід на пенсію з урахуванням положень ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме застосування підвищення розміру пенсії на 2,5% за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення 60-ти років.

Листом Шевченківського об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя від 11.12.2017 № 578/М-1 ОСОБА_1 повідомлено, що вона не має права на підвищення пенсії, яке передбачене ст. 29 Закону, оскільки до призначення пенсії за віком їй виплачувалася пенсія за вислугою років.

Не погоджуючись з такими діями Шевченківського об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.

Розглядаючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV; тут та надалі - в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема: 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

За приписами статті 29 Закону №1058-IV особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток, зокрема:

на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців.

При цьому підвищення розміру пенсії за неповний місяць страхового стажу не здійснюється.

Жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується позивачем, що вона звернулась до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком 26.04.2017, а право на отримання пенсії за віком виникло у неї з 23.04.2017, тобто в даному випадку ОСОБА_1 призначено даний вид пенсії з встановленого законодавством віку, а не з більш пізнього, як вважає позивач.

Таким чином, вимоги частини 3 статті 29 Закону №1058-IV позивачем не дотримані, а отже відмова відповідача щодо включення до розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 підвищення, передбаченого ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є правомірною, підстави для зобов'язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, включивши до розрахунку розміру пенсії підвищення, передбачене ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 15%, починаючи з 26.04.2017 - відсутні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 22.03.2018.

Суддя Ю.П. Бойченко