Справа № 826/18/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

17 квітня 2018 року справа №826/18/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Стіларм” (далі по тексту – позивач, ТОВ “Стіларм”)

до

Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту – ДПІ у Голосіївському районі)

про

визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25 серпня 2016 року №, №

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з підстав протиправного застосування штрафу за порушення граничних строків сплати, оскільки самостійно визначені суми грошового зобов’язання з податку на додану вартість сплачено ТОВ “Стіларм” своєчасно.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/18/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач подав письмове заперечення проти позову, у якому підтримав висновки акта перевірки про порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов’язання з податку на додану вартість протягом строків, визначених пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, у розмірі 24 870,43 грн.

В судовому засіданні 24 квітня 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача до суду прибув; на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів” від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, звертає увагу на наступне.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі від 25 серпня 2016 року № за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов’язання з податку на додану вартість на підставі абзацу третього статті 126 Податкового кодексу України, за затримку на 61 календарних днів сплати грошового зобов’язання в сумі 76 267,00 грн. ТОВ “Стіларм” зобов’язано сплатити штраф розмірі 20% у сумі 15 253,40 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі від 25 серпня 2016 року № за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов’язання з податку на додану вартість на підставі абзацу другого статті 126 Податкового кодексу України, за затримку на 17, 10, 9, 7, 4, 2, 1 календарних днів сплати грошового зобов’язання в сумі 96 170,30 грн. ТОВ “Стіларм” зобов’язано сплатити штраф розмірі 10% у сумі 9 617,03 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта ДПІ у Голосіївському районі від 18 серпня 2016 року №667/1-26-50-12-02 про результати перевірки своєчасності сплати податкових зобов’язань з податку на додану вартість ТОВ “Стіларм” (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки зазначено, що згідно з наявною в базах даних інформацією, наданою платником податків до територіальних органів ДФС України, платником порушено терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов’язання з податку на додану вартість протягом строків, визначених пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, у розмірі 24 870,43 грн., а саме:

по документу №1352208 від 29 грудня 2014 року, фактично сплачено податкове зобов’язання 21 січня 2015 року на суму 30 000,00 грн.;

по документу №1352208 від 29 грудня 2014 року, фактично сплачено податкове зобов’язання 26 січня 2015 року на суму 20 000,00 грн.;

по документу №1352208 від 29 грудня 2014 року, фактично сплачено податкове зобов’язання 23 січня 2015 року на суму 30 000,00 грн.;

по документу №1352208 від 29 грудня 2014 року, фактично сплачено податкове зобов’язання 26 липня 2016 року на суму 76 267,00 грн.;

по документу №1352208 від 29 грудня 2014 року, фактично сплачено податкове зобов’язання 29 січня 2015 року на суму 11 551,00 грн.;

по документу №1352208 від 29 грудня 2014 року, фактично сплачено податкове зобов’язання 23 січня 2015 року на суму 170,00 грн.;

по документу №1352208 від 29 грудня 2014 року, фактично сплачено податкове зобов’язання 28 січня 2015 року на суму 4 065,00 грн.;

по документу № від 21 лютого 2015 року, фактично сплачено податкове зобов’язання 19 березня 2015 року на суму 1,08 грн.;

по документу № від 19 грудня 2013 року, фактично сплачено податкове зобов’язання 31 грудня 2013 року на суму 382,50 грн.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов’язком визнається обов’язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов’язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов’язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пункт 54.1 статті 54 Податкового кодексу України встановлює, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов’язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов’язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов’язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов’язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов’язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Наведені норми Податкового кодексу України вказують, що платник податку на прибуток зобов’язаний сплачувати визначені ним податкові зобов’язання протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації; при цьому граничний строк сплати податкового зобов’язання відраховується від граничної дати подання податкової декларації.

Так, відповідно до пункту 202.2 статті 202 Податкового кодексу України платники податку, які сплачують єдиний податок можуть вибрати квартальний податковий період. Заява про вибір квартального податкового періоду подається контролюючому органу разом з декларацією за наслідками останнього податкового періоду календарного року. При цьому квартальний податковий період починає застосовуватися з першого податкового періоду наступного календарного року.

За правилами підпункту 49.18. пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Таким чином, податкове зобов’язання з податку на додану вартість, самостійно визначене платником податків у податковій декларації підлягає сплаті протягом 10 днів, наступних за останнім днем строку подання такої податкової декларації, а штрафні санкції застосовуються у разі не сплати узгодженої суми грошового зобов’язання протягом строків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження висновків акта перевірки щодо несвоєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов’язання протягом строків, визначених Податковим кодексом України, у тому числі відповідних податкових декларацій, платіжних документів.

Виходячи із висновків акта перевірки, суд приходить до висновку, що під назвою “документ” відповідач мав на увазі податкову декларацію з податку на додану вартість, однак, в акті перевірки та письмовому запереченні проти позову відповідачем не визначено, на підставі яких саме податкових декларацій та за який період ТОВ “Стіларм” порушило граничні строки сплати податкового зобов’язання; крім того, в акті перевірки не вказано граничних строків сплати самостійно визначеної суми податкового зобов’язання.

Не надання доказів на підтвердження виявлених порушень та не зазначення в акті перевірки інформації про період подання податкових декларацій та граничних строків сплати суми грошового зобов’язання унеможливлює встановити порушення ТОВ “Стіларм” порушило граничні строки сплати податкового зобов’язання, визначені пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України.

Крім того, суд звертає увагу, що в акті перевірки зазначено про порушення позивачем термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 24 870,43 грн.; разом із цим, загальна сума грошового зобов’язання, сплаченого з порушенням строків, зазначена у податкових повідомленнях-рішеннях, складає 172 437,03 грн., що не відповідає висновкам акта перевірки.

З огляду на викладене суд вважає висновки акта перевірки про порушення ТОВ “Стіларм” вимог пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України помилковими, а тому податкові повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі від 25 серпня 2016 року №, № є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “Стіларм” підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Стіларм” (03150, м. Київ, вул. Ямська, 72, офіс 101; ідентифікаційний код 30264554) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 23, ідентифікаційний код 39468461) від 25 серпня 2016 року №, №.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Стіларм” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко