Справа № 417/4719/17
Суддя: Дідоренко А. Е.
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 417/4719/17
Провадження № 2-а/417/10/18
РІШЕННЯ

Іменем україни

"16" квітня 2018 р. смт.Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області в складі: головуючого судді - Дідоренко А.Е., за участі секретаря - Колеснік В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправиними та дискримінаційними дії управління та зобов'язання поновити виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

09.10.2017 позивач звернулася до Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправиними та дискримінаційними дії управління та зобов'язання поновити виплату пенсії.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що є пенсіонером за віком і перебуває на обліку в Марківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України. 24.12.2014 року вона стала на облік, як внутрішньо переміщена особа в смт Марківка, Марківського району, Луганської області на підставі чого її пенсійна справа була поставлена на облік до Марківського УПФУ та розпочато виплату пенсії, шляхом перерахування коштів на банківський картковий рахунок. З квітня 2017 року відповідач припинив їй виплату пенсії.

Позивач вважає, що припиняючи виплату пенсії з квітня 2017 року відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законами України, оскільки не існувало підстав (у розумінні ст. 46 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058), а тому порушив його конституційні права.

Позивач просила розглянути справу у порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, надала клопотання про розгляд справи без участі управління, заперечуючи проти позову представник відповідача зазначила наступне:

Позивач дійсно перебуває на обліку в Управлінні як внутрішньо переміщена особа, що тимчасово проживає в смт Марківка по вул.Мичурина, б.61, Марківського району, Луганської області на підставі чого її пенсійна справа була поставлена на облік та розпочато виплату пенсії, шляхом перерахування коштів на банківський картковий рахунок.

Тобто, виходячи з приписів наведених норм, реалізація права на отримання пенсійних виплат пов'язана з фактом реєстрації пенсіонера як внутрішньо переміщеної особи, що має бути підтверджено відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014 (в редакції КМ №352 від 08.06.2016) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст.12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених ст.12 Закону.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа - повернулася до покинутого місця постійного проживання.

За приписами наведеної норми рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо- переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Як вбачається з матеріалів позову ОСОБА_1 додано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.12.2014 №925013553 видану управлінням соціального захисту населення Марківської районної державної адміністрації, згідно якої вона взята на облік, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. У довідці була зазначена адреса фактичного місця проживання: 92400, Луганська область, с.Марківка, вул.Мичурина, буд.61. Довідка стала підставою для взяття позивачки на облік в Марківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області.

З 01.04.2017 року виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено після надходження відомостей від управління соціального захисту населення Марківської райдержадміністрації згідно яких ОСОБА_1 значиться як переселениць «не зареєстрований» з ознакою «93».

Марківським Управлінням було направлено запит від 27.10.2017 №2332/08-16 на одержання інформації щодо підстави скасування довідки ОСОБА_1

Листом №3099 від 31.10.2017року управління соціального захисту населення Марківської РДА повідомило наступне: ОСОБА_1, знята з обліку в Єдиній інформаційній базі даних про взятих на облік осіб, переміщених з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції 27.03.2017 року. Довідку було скасовано в результаті перевірки фактичного місця проживання внутрішньо переміщених осіб працівниками УСЗН Марківської райдержадміністрації разом із співробітниками СБУ в Марківському районі згідно Постанови КМУ від 08 червня 2016 року №365.

Скасування довідки від 24.12.2014 року №925013553 позивач у встановленому порядку не оскаржувала.

Отже, враховуючи вище викладене, на даний час ОСОБА_1 взагалі відсутня в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо - переміщених осіб.

З урахуванням викладеного, управління вважає, що оскільки довідка про реєстрацію позивача як внутрішньо переміщеної особи була скасована (тобто, відсутній факт реєстрації позивача як внутрішньо переміщеної особи) то Марківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області, в даному випадку, правомірно було припинено виплату пенсії ОСОБА_1

На підставі викладеного представник відповідача просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за необгрунтованістю (а.с.26-28).

У відповідності до п. 10 Перехідних Положень КАС України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, які набули чинності 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, тому суд розглядає справу на підставі положень ст. 261, п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України у письмовому провадженні.

Дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач, ОСОБА_1 згідно копії паспорту НОМЕР_2 виданого 17.11.1998 є громадянинкою України (а.с.5) має ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с.6) та відповідно до посвідчення НОМЕР_3 є пенсіонером за віком. (а.с.4).

Згідно з довідкою УСЗН Марківської РДА від 24.12.2014 № 925013553 є внутрішньо переміщеною особою, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3).

Отже судом встановлено, що позивач перебуває, як пенсіонер за віком, на обліку в Управлінні, має статус внутрішньо переміщеної особи, що тимчасово проживає на території Марківського району Луганської області та до квітня 2017 року отримувала пенсію, що не заперечується відповідачем та не є у справі спірним.

З 01.04.2017 року виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено після надходження відомостей від управління соціального захисту населення Марківської райдержадміністрації згідно яких ОСОБА_1 значиться як переселениць «не зареєстрований» з ознакою «93».

Марківським Управлінням було направлено запит від 27.10.2017 №2332/08-16 на одержання інформації щодо підстави скасування довідки ОСОБА_1

Листом №3099 від 31.10.2017року управління соціального захисту населення Марківської РДА повідомило наступне: ОСОБА_1, знята з обліку в Єдиній інформаційній базі даних про взятих на облік осіб, переміщених з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції 27.03.2017 року. Довідку було скасовано в результаті перевірки фактичного місця проживання внутрішньо переміщених осіб працівниками УСЗН Марківської райдержадміністрації разом із співробітниками СБУ в Марківському районі згідно Постанови КМУ від 08 червня 2016 року №365.

Отже між сторонами виник публічно - правовий спір з приводу виплати пенсії.

Вірішуючи публічно - правовий спір суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Зміст цієї норми можна розуміти так, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058, однак відповідного рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу не приймалось.

В якості підстави для припинення виплати пенсії позивачці відповідач посилається на те, що на виконання постанови КМУ №637 від 05.11.2014 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» з 01.03.2016 посилено контроль обліку внутрішньо переміщених осіб та перевірку наявності підстав виплати пенсій на території, підконтрольній українській владі пенсіонерам-переселенцям.

Пунктом першим даної Постанови зі змінами внесеними Постановою КМУ №615 від 12.08.2015, поновлення виплати пенсій, тимчасово призупинених внутрішньо переміщеним особам відбувається тільки через рахунки АТ «Ощадбанк», з дати припинення виплати на підставі особистого звернення пенсіонера до органу ПФУ, де він перебуває на обліку як одержувач пенсії.

Разом з тим, суд зазначає, що вказаною постановою КМУ не встановлено підстав для припинення виплати пенсії, а також не встановлений обов'язок органів Пенсійного фонду України припинити виплати пенсій через відсутність особи за місцем тимчасової реєстрації.

Таке припинення виплати позивачці пенсії у зв'язку зі відсутністю переміщеної особи за місцем взяття на облік суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі № 1058-ІV.

Так, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 07.10.2009 в Україні як соціальній правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Право приймати закони, вносити до них зміни належить виключно Верховній Раді України і не може передаватися іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, відтак постанова КМУ від 08.06.2016 року № 365 не є Законом, а тому не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян, вказаною нормою закону Кабінету Міністрів України Верховною Радою України не надано.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід'ємне право кожної людини закріплено також Загальною Декларацією прав людини 1948 року. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним, непорушним та не може зазнавати жодних обмежень, зокрема не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками місця мешкання. Отже, відсутність позивачки за місцем проживання не може позбавляти її права на виплату пенсії через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

За приписами ст. 6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Враховуючи викладене, суд констатує те, що відповідач, припиняючи виплату позивачці пенсії за віком з квітня 2017 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера позивача.

Частиною другою статті 371 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно п.1 ч.1 ст.371 КАСУ негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій у межах суми стягнення за один місяць, отже в цій частині вимоги також підлягають задоволенню.

З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб'єкта владних повноважень.

З цією нормою кореспондують положення частини 6 ст. 246 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими рішення суду складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом порядку і строку виконання рішення. Отже, суд вважає доцільним встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

У зв'язку з тим, що для усунення порушення прав позивача Марківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повинно вчинити певні дії, то вимоги позивача щодо встановлення судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання судового рішення є законними, суд вважає, що строк подачі звіту протягом одного місяця, з дня набрання постановою законної сили є розумним строком.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету, суд вважає необхідним допустити цю постанову до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

17.10.2017 року ОСОБА_1 надала заяву в якій просила сплачений 17.10.2017 року судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. стягнути на її користь з державного бюджету.

Щодо розподілу судових виплат, суд зазначає наступне у відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні позову було сплачено 640 гривень (а.с.1) які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 46 Конституції України, ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ст. ст. 47, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за № 1058-IV, ст. ст. 2, 6-9, 121-123, 139, 242-246, 255, 262-263, 371, 382 КАС України, суддя, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправиними та дискримінаційними дії управління та зобов'язання поновити виплату пенсії - задовільнити повністю.

Визнати протиправними дії Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо припинення та невиплати пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 з квітня 2017 року.

Зобов'язати Марківське об'єднане управління Пенсійного фонду України поновити нарахування та виплатити виниклу заборгованість ОСОБА_1.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії ОСОБА_1 у межах суми стягнення за один місяць.

Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області подати до Марківського районного суду Луганської області звіт про виконання постанови у строк один місяць з дня отримання постанови після набрання судовим рішенням законної сили.

Стягнути на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1 судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення КАС України» до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.Е. Дідоренко