Справа № 461/800/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/2550/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Глушка І.В.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Галицького районного суду м.Львова (головуючий суддя - Стрельбицький В.В.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львові 13 березня 2018 року у справі №461/800/18 за позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці ДФС про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

06.02.2018 ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Львівської митниці ДФС, просив визнати протиправним та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №6140/20900/17 від 09.01.2018.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 13 березня 2018 року позов задоволено частково: скасовано постанову Львівської митниці Державної фіскальної служби України в справі №6140/20900/17 від 09.01.2018 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення ч.2 ст.470 Митного кодексу України; провадження у справі №6140/20900/17 від 09.01.2018 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення ч.2 ст.470 Митного кодексу України закрито. В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до строку транзитного перевезення не включається час дії обставин непереборної сили, а саме відсутність дозволів Республіки Польща на поїздку по територіях іноземних держав при виконанні перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не були порушені строки доставки товарів, а тому оскаржувану постанову слід скасувати. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що вимога позивача щодо визнання оскаржуваної постанови протиправною, не відповідає способам захисту, передбачених ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Львівська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Галицького районного суду м.Львова від 13.03.2018 і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що до завершення визначеного митницею строку транзиту ОСОБА_2 до найближчого органу доходів і зборів з повідомленням про обставини подій, у зв'язку з якими порушено строки транзиту, та про місцезнаходження товарів і транспортних засобів не звертався. Крім того зазначає, що відсутність дозволів на проїзд вантажним автомобільним транспортом по території Республіки Польща не могла завадити позивачу доставити товар та транспортний засіб комерційного призначення до органу доходів і зборів призначення.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що 21.12.2017 Львівська торгово-промислова палата, в межах своєї компетенції, видала висновок, що відсутність дозволів Республіки Польща на поїздку по територіях іноземних держав при виконанні перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні з 17.11.2017 по 01.12.2017 є обставиною непереборної сили. Вказує, що ФОП ОСОБА_5 (в якого водієм працює позивач) звертався 28.11.2017 з листом до митниці про продовження терміну доставки вантажів через відсутність дозволів Республіки Польща.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку ст.230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржене рішення суд першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_2, який працює водієм у ФОП «ОСОБА_5», 03.12.2017 прямував через МАПП «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС смугою руху «червоний коридор» в напрямку «Виїзд з України» сідельним тягачем з напівпричепом реєстраційні номерні знаки НОМЕР_1/НОМЕР_2 з вантажем «Соєві боби неподріблені». До митного оформлення ОСОБА_2 повідомлено номер електронної декларації типу ЕК10 АА №UA403030/2017/008537 від 13.11.2017.

В ході митного контролю вказаного товару і транспортного засобу в ЄАІС Держмитслужби встановлено, що контрольною датою доставки товару до митниці призначення, який переміщувався, є 23.11.2017.

09.01.2018 заступником начальника Львівської митниці ДФС винесено Постанову в справі про порушення митних правил №6140/20900/17, якою встановлено, що ОСОБА_2 перевищив встановлений ст.95 Митного кодексу України строк доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що перебувають під митним контролем, до органу доходів і зборів призначення, а також документів на ці товари, транспортні засобі, терміном більше ніж на одну добу, але не більше ніж на десять діб, а тому визнаний винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.2 ст.470 Митного кодексу України.

Вважаючи вказану постанову необґрунтованою, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до ч.2 ст.470 МК України перевищення встановленого статтею 95 Митного кодексу України строку (транзитне перевезення залежно від виду транспорту для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб) доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари, транспортні засоби більше ніж на одну добу, але не більше ніж на десять діб тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.1 ч.2 ст.95 МК України до строків транзитних перевезень не включається час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу - аварії або дії обставин непереборної сили.

Згідно з ч.1 ст.460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених статтею 470 цього Кодексу, внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідними документами, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Таким чином, дана норма чітко визначає умови звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення митних правил, якими є: аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

Відповідно до п.1.3 Порядку оформлення і видачі дозволів на поїздку по територіях іноземних держав при виконанні перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, їх обміну та обліку, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2004 №757, перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом територією іноземних держав або транзитом через їхні території здійснюється автомобільними перевізниками згідно з вимогами міжнародних договорів України та на підставі належним чином оформлених відповідних дозволів, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом між пунктами, розташованими на території іноземної держави, заборонено, якщо на це не отримано відповідного дозволу компетентного органу іноземної держави згідно з вимогами міжнародних договорів України (п.1.4 вказаного Порядку).

В силу приписів п.3.2 зазначеного Порядку для отримання дозволу на перевезення у випадку переміщення експортного вантажу перевізник зобов'язаний спочатку завантажитись і лише згодом звертатись із відповідною заявою про видачу дозвільного документа.

Матеріалами справи підтверджується, що пункти видачі дозволів припинили видачу для українських перевізників дозволів на перевезення вантажів територією Республіки Польща 17.11.2017.

З матеріалів справи встановлено, що 28.11.2017 ФОП «ОСОБА_5» звертався із листом у Львівську митницю ДФС, просив у зв'язку з відсутністю дозволів до Польщі в пунктах видачі дозволів Укртрансбезпеки продовжити термін доставки вантажу в митницю призначення (а.с.17).

21.12.2017 Львівська торгово-промислова палата, яка відповідно до ч.3 ст.14 Закону України «Про Торгово-промислові палати» від 02 грудня 1997 року №671/97-ВР засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), в межах своєї компетенції, надала висновок щодо обставин, які унеможливили виконання зобов'язань, вказавши, що відсутність (завершення квоти) дозволів Республіки Польща на поїздку по територіях іноземних держав при виконанні перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні з 17 листопада до 01 грудня 2017 року є обставиною непереборної сили (форс-мажорною обставиною) (а.с.11-12).

Видачу дозволів у зв'язку з одержанням додаткової квоти поновлено з 01.12.2017.

Таким чином, аналізуючи вимоги частини 1 статті 486, статті 489 МК України, щодо з'ясування обставин кожної справи та вирішення її з дотриманням вимог закону, а також приписів частини 1 статті 466 МК України, щодо застосування адміністративного стягнення за порушення митних правил не інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України, з врахуванням виключення терміну з 17.11.2017 по 01.12.2017 з розрахунку строку доставки товарів до Львівської митниці ДФС, а також оформлення експортної декларації не Львівською митницею ДФС, що відповідачем не заперечується, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не порушений встановлений статтею 95 Митного кодексу України десятиденний строк доставки товарів, а тому оскаржувану постанову підлягає скасуванню.

Оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови, а тому в силу приписів ст.308 КАС України, така відмова не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 229, 250, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м.Львова від 13 березня 2018 року у справі №461/800/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді І. В. Глушко
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складене 16.04.2018