Справа № 803/6/18
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/2140/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання протиправними дій та стягнення коштів,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Каленюк Ж.В.,

час ухвалення рішення - не вказано,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - 30 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

02 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру пенсії та стягнути недоплачену пенсію в розмірі 114879,36 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 21 травня 2003 року йому призначено пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру". На виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року у справі № 876/3891/16-а відповідач провів перерахунок призначеної пенсії на підставі заяви від 22 березня 2016 року № 169/0-01 з 01 січня 2016 року. До 01 січня 2017 року розмір нарахованої та виплаченої пенсії становив 20313,28 грн щомісячно. Проте з 01 січня 2017 року відповідач виплачує пенсію у розмірі 10740,00 грн. При цьому будь-яких рішень з приводу зменшення розміру виплачуваної пенсії відповідач не приймав. На його звернення від 27 листопада 2017 року відповідач повідомив, що в рішенні суду щодо перерахунку пенсії не зазначено, що виплату пенсії необхідно здійснити без обмеження максимальним розміром. Вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки, на його думку, обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим законом, не може поширюватися на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", що набрав чинності 13 вересня 2011 року. Зміни до законодавства, які передбачають звуження обсягу чи скасування зазначеної гарантії, підлягають застосуванню виключно до осіб, які набули права на пенсію після набрання чинності відповідними нормативно-правовими актами.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 січня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" у частині п'ятнадцятій в абзаці шостому статті 86 Закону України "Про прокуратуру" слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року". Таким чином, по 31 грудня 2017 року максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн, а тому відповідач правомірно виплачував у 2017 році пенсію позивачу у розмірі, що не перевищує 10740,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано юридичної оцінки постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року у справі № 876/3891/16-а, якою зобов'язано Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції, чинній на момент призначення пенсії, починаючи з 01 січня 2016 року на підставі заяви позивача від 22 березня 2016 року № 169/0-01.

У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи(в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів(п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 16 травня 2003 року перебуває на обліку у Луцькому об'єднаному управлінні ПФУ Волинської області та отримує пенсію за вислугу років, що призначена йому відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", про що свідчить протокол від 21 травня 2003 року № 900024 (а.с.31-49).

З довідки Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області від 04 листопада 2016 року №9444 слідує, що розмір нарахованої пенсії позивача станом на 01 січня 2016 року становив 7434,28 грн(а.с.10).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року у справі № 161/4789/16-а (у суді апеляційної інстанції справа № 876/3891/16) Луцьке об'єднане управління ПФУ Волинської області зобов'язано провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції, чинній на момент призначення пенсії, починаючи з 01 січня 2016 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 22 березня 2016 року № 169/0-01(а.с.6-8). З листів відповідача від 07 листопада 2017 року, від 05 грудня 2017 року №525/0-01 слідує, що розмір нарахованої позивачу після виконання рішення суду пенсії становив 20313,28 грн. (або 90% від розміру заробітної плати у сумі 22570,31 грн.) і перерахована пенсія виплачувалася йому у такому розмірі з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року(а.с.9-10,13).

Відповідно до розпорядження відповідача від 23 грудня 2016 року № 189592 з 01 січня 2017 року ОСОБА_1 виплачується пенсія у розмірі 10740,00 грн. (а.с.13,33).

10 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок і виплату йому пенсії з 01 січня 2017 року у розмірі 90% від суми заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Волинської області №18-106 вих. від 18 лютого 2016 року відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", без обмеження виплати максимальним розміром, однак Луцьке об'єднане управління ПФУ Волинської області відмовило у здійсненні такого перерахунку.

20 червня 2017 року позивач дії відповідача оскаржив до Луцького міськрайонного суду Волинської області, постановою якого від 29 серпня 2017 року у справі № 161/9572/17 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зазначена постанова змінена постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року (справа №876/10087/17) в частині мотивів відмови у задоволенні позову(а.с.39-48).

27 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся за роз'ясненнями до Луцького об'єднаного управління ПФУ Волинської області щодо підстав виплати пенсії у розмірі 10740,00 грн(а.с.14). Відповідач листом від 08 грудня 2017 року №531/О-01 повідомив, що у винесеному на користь позивача рішенні суду (справа №161/4789/16-а) не зазначено, що перерахунок і виплату пенсії необхідно здійснити без обмеження максимальним розміром 10740,00 грн(а.с.15). Такі обмеження встановлені чинним законодавством.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру»(в редакції, що діяла на момент призначення позивачу пенсії) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно із ч.14 ст.50-1 того ж Закону максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Вказане обмеження виплати пенсії максимальним її розміром встановлено Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року та прийнятий з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ч.1 ст.2 того ж Закону максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом (до 1 жовтня 2011 року).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, частину п'ятнадцяту ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» замінено чотирма частинами такого змісту, а саме: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. У зв'язку з цим частини шістнадцяту-двадцяту вважати відповідно частинами дев'ятнадцятою-двадцять третьою».

Проте, Закон України «Про прокуратуру» втратив чинність з 25 квітня 2015 року (з набранням чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року) крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.

Відтак, ч.18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», яка застосовувалась субсидіарно з п.2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та врегульовувала питання виплати пенсій без обмежень, на момент звернення позивача за перерахунком пенсії втратила чинність з набранням чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року, а тому твердження позивача про застосування положень цієї статті до спірних правовідносин колегія суддів апеляційного суду вважає помилковими.

Водночас, відповідно до абз.6 ч.15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року , в редакції чинній на день звернення позивача за перерахунком пенсії, було встановлено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Крім цього, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень. (Абзац 6 частини 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року доповнено реченням щодо тимчасового обмеження максимального розміру пенсії у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2016 року).

Також, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року у частині п'ятнадцятій в абзаці шостому статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року". Таким чином, по 31 грудня 2017 року максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що дії відповідача щодо зменшення з 01 січня 2017 року розміру пенсії та виплата її із врахуванням обмежень, які були встановлені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року є правомірними.

При цьому, право позивача на отримання пенсії у розмірі 20313,28 грн, який обраховано після перерахунку пенсії позивача за рішенням суду, відповідачем не заперечується, однак таке право може бути реалізоване лише після скасування законодавцем відповідних обмежень.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 15 березня 2018 року у справі № 159/829/17.

З огляду на те, що прийняття тимчасових обмежень у виплаті пенсії у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року згідно Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень окремих Законів України з метою створення умов для стабілізації фінансового стану держави та удосконалення окремих положень соціальної політики, такі підлягають застосуванню, як нормативно-правові акти, що прийняті пізніше.

Колегія суддів зауважує, що згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися. Суд також зазначає, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Щодо доводів позивача про те, що судом першої інстанції не взято до уваги постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року у справі № 876/3891/16-а, то як слідує з її змісту, позовні вимоги в частині зобов'язання Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити перерахунок пенсії позивачу із зазначенням конкретного відсотку середнього заробітку з розрахунку якого має бути здійснено перерахунок пенсії, а також в частині незастосування максимального розміру пенсії було визнано безпідставними, а відтак, апеляційний суд відмовив в задоволенні цієї частини позовних вимог.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 січня 2018 року у справі № 803/6/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін