Справа № 802/2104/17-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2104/17-а

Головуючий у 1-й інстанції:

ОСОБА_1

Суддя-доповідач: ОСОБА_2

10 квітня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Загороднюка А.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

прокурора: Рудніцької І.В.,

представників позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_6Ем.Джі." на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2018 року (повний текст якої складено в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом керівника Жмеринської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі управління Укртрансбезпеки у Полтавській області до товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_6Ем.Джі." про стягнення плати за проїзд,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_6Ем.Джі." про стягнення плати за проїзд.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2018 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначили про те, що згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 7 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» результати вимірювань можуть бути використані у сфері законодавчо регульованої метрології за умови, що для таких результатів відомі відповідні характеристики похибок або невизначеність вимірювань.

При цьому, на виконання ст. 7 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» у пп. 2 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27 червня 2007 року (Порядок №879) визначено, що вимірювання (зважування) процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Оскільки на даний час Мінекономрозвитку не затверджено жодної методики з проведення габаритно-вагового контролю, використання якої є обовязковим, а тому позивачем габаритно-ваговий контроль здійснено у спосіб та в порядку, які не передбачені Конституцією та законами України і результати не можуть породжувати будь-які юридичні наслідки для відповідача.

Під час габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля не враховано, що перевозився сипучий вантаж - зерно, яке за своїми фізичними властивостями постійно змінює розподіл навантаження на вісі транспортного засобу у русі.

Крім того, зазначили про те, що номер акту не співпадає з номером розрахунку, а також те, що ні акт, ні довідка, ні розрахунок позивачем на адресу ТОВ ОСОБА_6Ем.Джі. не надсилались.

Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем габаритно-ваговий контроль проведено на майданчику, який відповідає вимогам до їх облаштування.

Крім того, керівником Жмеринської прокуратури не вказано підстави звернення до суду з даним позовом саме прокурором та не надано доказів неналежного здійснення захисту інтересів держави Державною службою України з безпеки на транспорті, що стали причиною для відповідного позову.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Прокурор та представник позивача про задоволення апеляційної скарги заперечили, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.06.2017 року інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу, що належить (перебуває в користуванні) ТОВ ОСОБА_6 ЕМ. ДЖІ., за проїзд автомобільними дорогами загальною користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 року.

Так, управління Укртрансбезпеки у Полтавській області на 346 км автомобільного шляху М 03 (Київ - Харків - Довжанський) під час перевірки встановлено факт перевезення автомобілем (тягачем) марки SCANIA, модель R420LA4X2MEB реєстраційний номер НОМЕР_1 причепом марки ZASLAW, модель D-653, реєстраційний помер АВ1022XM, що належать відповідачу, вантажу із перевищенням вагових обмежень.

Зокрема, за результатами зважування даного транспортного засобу встановлено, що перевезення вантажу здійснюється з перевищенням вагових обмежень навантаження на строєну вісь 27,20 тонн при допустимих 24 тонни, що відображено в акті про перевірку від 17.05.2016 року, акті №160904 від 16.06.2017 року та довідці по результати здійснення габаритно-вагового контролю від 16.06.2017 року.

У звязку з чим складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 0160904 від 16.06.2017 року, яким відповідачу нараховано 803,52 євро, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку складає 23 333, 82 грн.

Однак, визначена контролюючим органом сума платежу відповідно до зазначеного розрахунку відповідачем у добровільному порядку не сплачена. У зв'язку із чим заявлено даний позов до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи факт наявності за відповідачем несплаченого у визначений законом строк грошового зобов'язання, така заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року №198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, відповідно до п.16 яких перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, згідно п.3 яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

При цьому, п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, передбачено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

За змістом п. 1 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2014 року №299, Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті.

Основним завданнями Укртрансінспекції є, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) з питань безпеки на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Так, відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-ІІІ (Закон №2344-ІІІ) державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Статтею 1 Закону №2344-ІІІ визначено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів субєкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші обєкти, що використовуються субєктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).

Також, згідно з ст. 6 Закону №2344-ІІІ рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності) від 03 листопада 2016 року №1728-VIII (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено до 31 грудня 2017 року мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Тобто, мораторій встановлено на проведення органами державного нагляду (контролю) саме планових заходів, тоді як в судовому засіданні представник позивача повідомив, що в даному випадку проводилась рейдова перевірка.

Таким чином, викладені вище обставини спростовують твердження апелянта про протиправність проведення перевірки у період дії мораторію.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до пп.4 п.2 вказаного Порядку габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансінспекцією, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Згідно з п. 12 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані (п. 13 Порядку №879).

Так, у пункті габаритно-вагового контролю в Полтавській області використовувались ваги автомобільні пересувні типу вага автомобільна підкладна модель AS у складі вимірювальний прилад №09-229 вантажоприймальні платформи №09-489 та №09-480 і станом на 16 червня 2017 року ваги були повіреними, що підтверджується свідоцтвом ДП «Полтавастандартметрологія» про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №0452/0116 від 12 травня 2017 року, яке чинне до 12 травня 2018 року (а.с. 18). Дані обставини спростовують твердження апелянта.

Згідно із п. 30 Порядку плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Пунктом 31-1 наведеного порядку встановлено, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансінспекції.

Пунктом 21 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні передбачено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Згідно із абз. 2 п. 27 Порядку плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Так, розрахунок до акту №160904 від 16.06.2017 року є чинним, відповідачем не оскаржений, а тому плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у розмірі 803,52 Євро (в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ на день складання розрахунку 23333,82 грн.) підлягає стягненню з ТОВ «ОСОБА_6Ем.Джі.» на користь Державного бюджету України, оскільки в добровільному порядку вказані кошти відповідачем сплачені не були.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на те, що номер акту не співпадає з номером розрахунку, оскільки, і в акті, і в розрахунку зазначено №160904 (а.с.16, 16 на звороті). При цьому, наявність недоліків у оформленні відповідної документації не спростовують наявності відповідного порушення з боку ТОВ «ОСОБА_6Ем.Джі.».

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що чинним законодавством, що регулює процедуру зважування та стягнення плати за проїзд не визначено необхідність (можливість) надіслання посадовими особами Управління перевізникам матеріалів габаритно-вагового контролю (довідок, актів, розрахунків), а передбачено вручення 2-го примірнику розрахунку з реквізитами для сплати водію під час проведення перевірки.

Із акту перевірки встановлено, що водій із змістом акту ознайомлений, однак від надання пояснень та його підписання відмовився. Тобто, водій знав про результати габаритно-вагового контролю і повинен був повідомити про даний факт свого роботодавця - ТОВ «ОСОБА_6Ем.Джі.».

Щодо тверджень апелянта про те, що за відсутності методики позивачем проведено габаритно-ваговий контроль, який не відповідає чинному законодавству, а також те, що позивачем не було враховано перевезення сипучого вантажу зерна, яке за своїми фізичними властивостями постійно змінює розподіл навантаження на вісі транспортного засобу у русі, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, у судовому засіданні прокурор та представник позивача зазначили про те, що ТОВ «ОСОБА_6Ем.Джі.» не вперше здійснено перевезення сипучого вантажу із перевищенням вагових обмежень, що свідчить про систематичність вчинення відповідачем відповідних порушень.

Також, зазначили про те, що зважування транспортних засобів та оформлення виявлених порушень відбувається у відповідності до чинних нормативно-правових актів і відсутність затвердженої методики не може бути підставою для нездійснення посадовими особами своїх обовязків щодо належного проведення габаритно-вагового контролю.

Таким чином, твердження апелянта колегія суддів відносить до показань, як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 60 КАС України (в редакції чинній на момент звернення до суду із позовом) з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених ч. 2 або 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Наявність передбачених статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» обставин для подання позову керівник Жмеринської місцевої прокуратури обґрунтовує тим, що управління Укртрансбезпеки у Полтавській області своєчасно не здійснило захист інтересів держави у спірних правовідносинах, а несплата відповідачем у встановлений законодавством термін суми заборгованості може призвести до ненадходження коштів до Державного бюджету України та порушення економічних та соціальних інтересів держави.

Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_6Ем.Джі." залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 квітня 2018 року.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8