Справа № 9901/460/18
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 квітня 2018 року Київ справа №9901/460/18

№П/9901/460/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Коваленко Н.В.,

суддів Анцупової Т.О., Гімона М.М., Стародуба О.П., Кравчука В.М.,

розглянувши без виклику сторін заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та нечинними положень Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та нечинними пп. 4.10.1-4.10.3, 4.10.5, 4.10.6 п. 4.10 Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 з урахуванням змін, внесених рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 29 грудня 2017 року №140/зп-17.

Позов мотивовано тим, що 29 грудня 2017 року Вищою кваліфікаційною комісією суддів України було прийнято рішення № 140/зп-17, яким внесені зміни до Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 13 жовтня 2016 року №81/зп-16. Вказаним рішенням Регламент Вищої кваліфікаційної комісії суддів України було, зокрема, доповнено п. 4.10 під назвою «Порядок розгляду Комісією інформації щодо судді (кандидата на посаду судді), висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, наданих Громадською радою доброчесності», який складається з 11 підпунктів. На думку позивача, підпункти 4.10.1-4.10.3, 4.10.5, 4.10.6 п. 4.10 Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України суперечать вимогам статті 19 Конституції України, статті 87, частини першої статті 88, частин третьої та четвертої статті 92, статті 93, частини восьмої статті 98 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

16 квітня 2018 року до Верховного Суду надійшла заява, в якій позивач, посилаючись на положення статей 150-153 Кодексу адміністративного судочинства України, просить суд забезпечити адміністративний позов шляхом зобов'язання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України не застосовувати положення пп. 4.10.1-4.10.3, 4.10.5, 4.10.6 п. 4.10 Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 з урахуванням змін, внесених рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 29 грудня 2017 року №140/зп-17, під час проведення кваліфікаційного оцінювання суддів з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями до ухвалення рішення у справі №9901/460/18.

Необхідність забезпечення позову обґрунтовується тим, що без вжиття заходів забезпечення позову поновлення порушених прав позивача буде неможливим, оскільки до ухвалення судом рішення у даній справі відповідачем буде проведено співбесіди з суддями на підставі акту, який може бути визнано незаконним, а законодавством не передбачено процедури проведення повторних співбесід в межах кваліфікаційного оцінювання після прийняття відповідного рішення відповідачем. Крім того, прийняття рішення про задоволення позову без вжиття судом заходів його забезпечення призведе до порушення прав суддів, які проходять кваліфікаційне оцінювання, оскільки процедури, за якими воно відбувається, до і після прийняття рішення будуть відрізнятися.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відтак, при вирішенні заявлених процесуальних питань застосуванню підлягають положення статей 150-154 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 151 цього Кодексу не допускається забезпечення позову шляхом зупинення актів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, встановлення заборони або обов'язку вчинити певні дії для цієї Комісії.

Заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки відносно цього виду забезпечення позову процесуальний закон встановлює заборону на його застосування.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У заяві про забезпечення позову позивач посилається на прецендентну практику Європейського суду з прав людини (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04), рішення у справі "Вінтман проти України" (заява № 28403/05), рішення у справі "Волохи проти України" (заява №23543/02)) та положення міжнародних нормативно-правових актів, відповідно до яких засоби юридичного захисту, які використовуються особою повинні бути ефективними, а саме мають забезпечувати заявнику належне відшкодування, запобігання вчиненню або продовженню порушення, а також передбачати можливість досягнення особою позитивного результату.

Позивачем не надано доказів щодо обґрунтування неможливості поновлення прав саме ОСОБА_1 у випадку задоволення позову, оскільки позивач посилається на можливість порушення прав суддів, які проходять кваліфікаційне оцінювання. Таким чином, забезпечення позову шляхом зобов'язання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України не застосовувати положення пп. 4.10.1-4.10.3, 4.10.5, 4.10.6 п. 4.10 Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України не відноситься до ефективного засобу юридичного захисту, які могли б забезпечити заявнику належне відшкодування в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи викладене, заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 256, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та нечинними положень Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її постановлення та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуючий суддя Н.В. Коваленко

Судді Т.О. Анцупова

М.М. Гімон

О.П. Стародуб

В.М. Кравчук