Справа № 461/7277/17
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/1784/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Обрізка І.М.

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2018 року, ухвалене суддею Радченко В.Є., 17:42, м. Львів, дата складання повного тексту рішення 29 січня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про визнання незаконними та скасування наказів та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

24.10.2017 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, в якому просить: визнати незаконними та скасувати наказ директора департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради №325 від 17.07.2017 р. про зняття з квартирного обліку та виключення з пільгового списку ОСОБА_2 та наказ директора департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради №407 від 04.09.2017 р. «Про розгляд звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_1»; зобов'язати відповідача переоформити квартирну чергу у списках на право першочергового отримання житла, на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до пільг, що мав її батько - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у разі смерті громадянина, який перебував на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, за членами його сім'ї зберігається право подальшого перебування на обліку. Однак, ОСОБА_2, під час подачі заяви про зарахування його на квартирний облік, не вказав членів сім'ї. ОСОБА_2 подав заяву про зарахування його одного на квартирний облік, донька ОСОБА_1 в складі його сім'ї на обліку не перебувала.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з'ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, ОСОБА_1 оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2018 року та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що наказом директора департаменту житлового господарства та інфраструктури від 03.11.2015 року №640 «Про розгляд звернень громадян щодо зарахування та квартирний облік та включення у пільгові списки» її батька - ОСОБА_2 зараховано на квартирний облік та включено у список для першочергового надання житла (учасник бойових дій АТО). На час, коли батька зарахували на квартирну чергу ОСОБА_1 була неповнолітньою та перебувала на його утриманні, до заяви про зарахування на квартирну чергу батько додав довідку з місця проживання про склад сім'ї і прописку, де вона вказана як член сім'ї батька, а також копію її паспорта.

Посилається на те, що відповідно до п.2 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень УPCP від 11.12.1984 р., жилі приміщення надаються громадянам, які потребують поліпшення житлових умов, постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

Таким чином, її батько - ОСОБА_2 та члени його сім'ї (в тому числі і вона були визнані такими, що потребують покращення житлових умов шляхом надання житлового примирення та взяті на квартирний облік і поставлені у відповідну чергу.

Крім того, зазначає, що частиною 3 статті 40 Житлового кодексу УРСР встановлено, що у разі смерті громадянина, який перебував на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, за членами його сім'ї зберігається право подальшого перебування на обліку.

Отже, законодавець передбачив гарантії для членів сім'ї особи, яка перебувала на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та померла до моменту реалізації свого права на отримання житла, у вигляді збереження права подальшого перебування на обліку.

Всупереч зазначеним законодавчим положенням відповідач прийняв наказ №407 від 04.09.2017 року, яким порушено ОСОБА_1 гарантоване право та відмовлено (як члену сім'ї особи, яка перебувала на квартирному обліку) у переоформленні квартирної черги її батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на неї - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Також незаконним і таким, що підлягає скасуванню є і наказ директора департаменту житлового господарства та інфраструктури від 17.07.2017 року №325, яким ОСОБА_2 з квартирного обліку знято та виключено з пільгового списку.

Така підстава для виключення чи зняття з квартирного обліку особи як смерть громадянина, який перебував на такому обліку, у законодавстві України відсутня, з огляду на ту обставину, що законом у такому разі гарантовано членам сім'ї померлого збереження за ним права подальшого перебування на квартирному обліку.

Апелянт вважає, що у відповідача були відсутні законні підстави для зняття з квартирного обліку її батька - ОСОБА_2 та для відмови їй як члену сім'ї в переоформленні відповідної квартирної черги на неї у зв'язку зі смертю її батька.

Також, апелянт зазначає про те, що квартира надається з розрахунку на усіх членів сім'ї особи, яка стоїть на відповідному квартирному обліку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 в період з 12.01.2015 року по 09.02.2015 р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції м. Маріуполь, Донецької області, що підтверджується довідкою виданою Маріупольським МУ ГУ МВС України в Донецькій області №1179 від 09.02.2015 р. та посвідченням серія НОМЕР_2 від 05.08.2015 р.

Ухвалою Львівської міської ради № 4520 від 23.04.2015 р. затверджено програму про захист інтересів учасників антитерористичної операції. Пункт 1.3 Програми регулює питання забезпечення житлом, земельними ділянками та надання матеріальної допомоги особам, зазначеним у пункті 1.2 цієї Програми, зокрема учасникам АТО.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2, як учасник АТО, 01.09.2015 р. звернувся із заявою до Директора департаменту житлового господарства та інфраструктури, в якій просив зарахувати його на квартирний облік для поліпшення житлових умов.

Наказом директора департаменту житлового господарства та інфраструктури від 03.11.2015 р. №640 «Про розгляд звернень громадян щодо зарахування на квартирний облік та включення у пільгові списки» ОСОБА_2 зараховано на квартирний облік та включено у список для першочергового надання житла (учасник бойових дій АТО).

Отже, ОСОБА_2 з 03.11.2015 року перебував на квартирному обліку у Львівській міській раду за №25859, у списку учасників бойових дій АТО серед працівників міліції за №165.

Із долученого свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 27.02.2017 р. видно, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер.

У зв'язку із смертю ОСОБА_2, позивач, як член сім'ї скерувала громадській комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Львівської міської ради заяву про переоформлення квартирної черги її батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Наказом директора департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради №407 від 04.09.2017 року відмовлено в переоформленні квартирної чергової справи ОСОБА_2, у зв'язку зі його смертю, на доньку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Крім цього, відповідно до наказу директора департаменту житлового господарства та інфраструктури №325 від 17.07.2017 р. ОСОБА_2 з квартирного обліку знято та виключено з пільгового списку. Оскільки цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

В силу ст.2 КАС України (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви та відкриття провадження у справі) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В силу ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.17 КАС України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Матеріалами справи встановлено, що між ОСОБА_1 та Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради фактично існує спір про право позивача на одержання житла.

Тобто, правовідносини, що існують між сторонами у даній справі, не засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні, здійсненні управлінських чи контролюючих функцій відповідачами по відношенню позивача, а владні управлінські функції, навіть і притаманні відповідачам у певних правовідносинах, не здійснюються ними у тому випадку, у якому виник цей спір.

Спірні правовідносини є житловими правовідносинами і регулюються Житловим кодексом, яким закріплюється право громадян на житло та регулюються житлові відносини з метою забезпечення гарантованого Конституцією України права громадян на житло, як завдання житлового законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви та відкриття провадження у справі) суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що виходячи із суб'єктного складу сторін та предмету спору даний спір, який виник між ОСОБА_1 та Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, та такий спір необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства, в зв'язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

Згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадженння у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з постановленням постанови про закриття провадження у справі.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 238, 243, 308, 309, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2018 року у справі №461/7277/17 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про визнання незаконними та скасування наказів та зобов'язання вчинити певні дії скасувати та провадження у справі закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. Б. Хобор
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 18.04.2018р.