Справа № 683/1875/17
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 683/1875/17

Головуючий у 1-й інстанції: Завадська О.П.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

11 квітня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Клюцук В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 листопада 2017 року (суддя Завадська О.П.) у справі №683/1875/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання неправомірним рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2017 року позивач звернувся до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання неправомірним рішення та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 листопада 2017 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправним рішення Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 01.12.1991 року;

- зобов'язано Старокостянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області здійснити призначення позивачу пенсії за вислугу років з 06 липня 2017 року;

- зобов'язано Старокостянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області здійснити призначення позивачу пенсії згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 01.12.1991, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскаржуване рішення від 16.11.2017 року прийнято судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт наголошує, що судом не в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач, з 02.08.1999 року по даний час безперервно працює в органах прокуратури України на слідчо-прокурорських посадах. Станом на час його призначення до органів прокуратури передбачалось, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

06 липня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Відповідач листом № 26/Г-4 від 13.07.2017 року відмовив у призначенні пенсії позивачу, посилаючись на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Позивач вважає дії відповідача протиправними, а тому звернувся до суду та просив зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за вислугу років з 06.07.2017 року та провести обчислення пенсії за вислугою років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 01.12.1991 року, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи.

Приймаючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з урахуванням стажу роботи позивача в органах прокуратури, відповідач повинен був призначити позивачу пенсію у розмірі 90 відсотків від суми місячного чинного заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи. Зокрема, на думку суду, позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися на нормах статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), і які були звужені статтею 86 Закону № 1697-VII.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що на час звернення позивача до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії порядок призначення пенсій прокурорам було врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Судом встановлено, що позивач звернувся до до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» 06 липня 2017 року.

Тобто, станом на дату звернення позивача до Пенсійного фонду необхідними умовами для призначення їй пенсії за вислугу років були: а) стаж за вислугу років - 22 роки 6 місяців; б) стаж на посадах прокурорів - не менше 12 років 6 місяців.

Проте, станом на 06 липня 2017 року стаж позивача за вислугу років складав менше ніж 22 роки 6 місяців.

Таким чином, оскільки стаж позивача за вислугу років не достатній для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що у спірних правовідносинах пенсійний орган не порушив права позивача на пенсію.

Щодо посилання позивача на те, що Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII суттєво звужене його право на пенсію за вислугу років, колегія суддів зазначає наступне.

У період дії статті 501 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції від 26 липня 2011 року, що діяла до 30 вересня 2011 року, пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Разом з тим, станом на 30 вересня 2011 року у позивача був відсутній стаж роботи 20 років та стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 10 років.

Відтак, у період дії статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції від 26 липня 2011 позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв'язку з чим при прийнятті Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02 квітня 2018 року по справі №750/11192/16 (адміністративне провадження №К/9901/19109/18).

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

За результатом апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, а доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки рішення суду.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищезазначене, приписи норм чинного законодавства України, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач діяв в межах повноважень та в спосіб передбачений Конституцією України, законами та іншими нормативно - правовими актами України.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області задовольнити.

Постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 листопада 2017 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 квітня 2018 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.