Справа № 812/297/18
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

10 квітня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/297/18

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чернявської Т.І.,

за участю

секретаря судового засідання Шляхтун М.М.

та

представників сторін:

від позивача - не прибув

від відповідача - Стороженко О.О. (довіреність від 21.03.2018 № 984)

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_2

до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області

про визнання незаконним та скасування рішення (розпорядження) від 18 січня 2018 року № 57 та стягнення компенсації втрати частини доходів,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 28.02.2018 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області (далі - відповідач), в якому позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви від 19.02.2018 (арк. спр. 17), просить:

- визнати незаконним рішення начальника Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області від 18.01.2018 № 57 щодо скасування довідки внутрішньо переміщеної особи № 5905 ОСОБА_2 та скасувати його;

- стягнути з Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області компенсацію втрати частини доходів з суми адресної допомоги за період з листопада 2017 року по день отримання цієї допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є тимчасово переміщеною особою, що підтверджується довідкою тимчасово переміщеної особи. 19.07.2017 позивачем надано пакет документів для оформлення адресної допомоги, яка була нарахована, але не сплачена відповідачем. Двічі за місцем мешкання позивача приїжджала комісія відповідача: 31.10.2017 та 16.01.2018.

18.01.2018 позивач звернувся до відповідача зі скаргою на дії посадових осіб. 30.01.2018 позивачем отримано відповідь від 24.01.2018, в якій відповідач повідомляє про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на підставі рішення від 18.01.2018 № 57. Причиною скасування довідки є надання позивачем завідомо недостовірних відомостей.

З посиланням на норми статей 8, 19, 46, 92 Конституції України, статті 29 Цивільного кодексу України вважає рішення відповідача про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Оскільки з вини працівників відповідача позивач з жовтня 2017 року не отримує щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на підставі норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, позивач зазначає, що відповідач має у добровільному порядку обчислити та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів з суми адресної допомоги за період з листопада 2017 року по день отримання цієї допомоги.

Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області позов не визнало, про що подало відзив на позовну заяву від 14.03.2018 за № 898, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю (арк. спр. 26-28).

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що 19.10.2017 позивач в черговий раз звернувся до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідачем було здійснено перевірку, якою встановлено відсутність позивача за адресою фактичного проживання, про що в акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї зроблено запис та залишено письмове повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з дати складання акта з'явитись до відповідача для проходження фізичної ідентифікації. 01.11.2017 позивач прибув до відповідача, про що був зроблений відповідний запис в акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї. Комісією, утвореною Станично-Луганською районною військово-цивільною адміністрацією, відповідно до пункту 12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, прийнято рішення про призначення виплати грошової допомоги, оформлене протоколом від 09.11.2017 № 102. До відповідача надійшов лист Управління Служби безпеки України в Луганській області від 15.01.2018 № 78/3/30/61 з інформацією про подання громадянами, у тому числі позивачем, завідомо недостовірних відомостей щодо місця фактичного проживання та пропозицією розглянути питання щодо призупинення дії довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. За адресою: АДРЕСА_2, власницею житла є ОСОБА_3, зареєстровано внутрішньо переміщених осіб: 14 дорослих та 8 дітей. 16.01.2018 державними соціальними інспекторами управління проведена перевірка, якою встановлено, що всі особи були відсутні за фактичним місцем проживання, про що зроблений відповідний запис в акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї. Ні підставі пункту 5 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» відповідачем прийнято рішення про скасування дії довідки ОСОБА_2 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.01.2018 № 57.

Ухвалою від 28.02.2018 про відкриття провадження в адміністративній справі судом ухвалено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 1-3).

Ухвалою від 22.03.2018 з ініціативи суду розгляд даної справи призначено у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та витребуванням доказів, оскільки наявних у справі матеріалів було недостатньо для з'ясування всіх обставин у справі (арк. спр. 39-40).

На виконання вимог ухвали суду витребувані документи надані відповідачем згідно з супровідним листом від 28.03.2018 за № 1065 через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) 03.04.2018 за вхідним реєстраційним № 8001/2018 (арк. спр. 47-57).

За клопотанням представника відповідача у судовому засіданні 05.04.2018 розгляд справи відкладено до 10.04.2018 (арк. спр. 59, 60).

У судове засідання позивач не прибув, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином (арк. спр. 45, 61).

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву від 14.03.2018 за № 898 (арк. спр. 26-28).

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 КАС України, судом встановлено таке.

ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 91000, АДРЕСА_1; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2) перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області як внутрішньо переміщена особа, про що свідчить довідка від 12.05.2017 за № 5905 (арк. спр. 7).

ОСОБА_2 звернувся до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області із заявою від 19.10.2017 про призначення щомісячної адресної допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (арк. спр. 29, 29 зв., 49).

Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 31.10.2017 заявника не було за місцем фактичного проживання (перебування), внаслідок чого залишено письмове повідомлення (арк. спр. 64).

01.11.2017 позивач прибув до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області та подав заяву від 01.11.2017, в якій зазначив, що 31.10.2017 був відсутній за місцем проживання через поїздки по області. З урахуванням особистої явки та поданої заяви від 01.11.2017 складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 01.11.2017 № 10174 (арк. спр. 65, 66).

На підставі заяви від 19.10.2017 та акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 01.11.2017 № 10174 позивачу призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам з 19.10.2017 по 30.11.2017 в сумі 1312,00 грн., з 01.12.2017 по 18.04.2018 в сумі 1373,00 грн, про що свідчить витяг з протоколу від 09.11.2017 № 102 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та рішення Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області від 27.11.2017 (арк. спр. 30, 31, 50, 57).

Також судом встановлено, що до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області надійшов лист Новоайдарського міжрайонного відділу управління Служби безпеки України в Луганській області від 15.01.2018 № 78/3/30/61, в якому зазначено, що у ході виконання заходів із забезпечення державної безпеки отримано інформацію щодо порушень вимог пункту 5 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» громадянами України, зокрема ОСОБА_2, перереєстрованим за адресою: АДРЕСА_2, які за наявними даними постійно проживають за межами Станично-Луганського району та на окупованій частині Луганської області. За результатами проведеної перевірки встановлено, що вказані громадяни подали завідомо недостовірні відомості щодо місця фактичного проживання. На підставі викладеного просили розглянути питання щодо призупинення дії довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб з внесенням відповідних відомостей до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (арк. спр. 32-33, 51-52).

16.01.2018 соціальним інспектором складено акт за № 374 обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, до якого внесено відомості, що на час обстеження факт проживання/перебування ОСОБА_2 за адресою: 93650, АДРЕСА_2 не встановлено. Господарі двері не відчинили, внаслідок чого залишено повідомлення (арк. спр. 34, 53).

Рішенням (розпорядженням) Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області від 18.01.2018 № 57 скасовано дію довідки ОСОБА_2 від 12.05.2017 № 5905 на підставі листа Служби безпеки України від 15.01.2018 № 78/3/30/61 та акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 16.01.2018 № 374 (арк. спр. 10, 36, 54).

Розпорядженнями Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області від 23.01.2018 № 215, від 19.02.2018 № 485 зменшено фінансування виплати допомоги, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, ОСОБА_2 на 4608,19 грн та 1373,00 грн відповідно (арк. спр. 55, 56).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1 Закону 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення, здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи (частина третя статті 7 Закону № 1706-VII).

Статтею 14 Закону № 1706-VII передбачено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Зазначений Закон є чинним, вказані положення Закону № 1706-VII неконституційними не визнавались.

Що стосується вимог про визнання незаконним рішення начальника Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області від 18.01.2018 № 57 про скасування дії довідки ОСОБА_2 від 12.05.2017 № 5905, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення (абзац сьомий частини першої статті 12 Закону № 1706-VII).

Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 (далі - Порядок № 509).

Пунктом 2 Порядку № 509 визначено, що для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Згідно з пунктом 3 Порядку № 509 заява про взяття на облік повинна містити таку інформацію про заявника, зокрема, відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання.

Як фактичне місце проживання/перебування не можуть зазначатися адреси (місцезнаходження) органів державної влади, місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх підрозділів, будь-яких інших приміщень, за якими внутрішньо переміщені особи фактично не проживають.

Пунктом 7-1 Порядку № 509 визначено, що у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Уповноважений орган на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб запис про скасування дії довідки.

Суд вважає, що у розумінні Порядку № 509 інформація, наведена у листі Новоайдарського міжрайонного відділу управління Служби безпеки України в Луганській області від 15.01.2018 № 78/3/30/61, в якому повідомлено про наявність підстав для прийняття рішення щодо зняття позивача з обліку внутрішньо переміщених осіб та скасування довідки - подання завідомо недостовірних відомостей про фактичне місце проживання, оскільки за наявними даними позивач постійно проживає за межами Станично-Луганського району на окупованій частині Луганської області і за зазначеним місцем фактичного проживання позивача одночасно зареєстровано 14 осіб, є самостійною підставою для скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи та не потребує будь-якого додаткового підтвердження.

З огляду на отримання відповідачем від визначеного у пункті 7-1 Порядку № 509 органу інформації про подання ОСОБА_2 завідомо недостовірних відомостей про його фактичне місце проживання, тобто про законодавчо визначену обставину, за наявності якої скасовується дія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, суд дійшов висновку, що керівник Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області мав визначену пунктом 5 частини першої статті 12 Закону № 1706-VII підставу для прийняття рішення (розпорядження) від 18.01.2018 № 57 про скасування дії довідки ОСОБА_2 від 12.05.2017 № 5905.

Крім того, слід зазначити, що факт відсутності позивача за фактичним місцем проживання також підтверджений актом від 16.01.2018 № 374 обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, в якому соціальним інспектором зафіксовано відсутність на час обстеження факта проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб за адресою: АДРЕСА_2.

Твердження позивача про відсутність у відповідача повноважень на здійснення перевірки фактичного місця проживання внутрішньо переміщених осіб, судом також вважаються необґрунтованими та відхиляються, оскільки таке право відповідача прямо визначено Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (далі - Порядок № 365).

Що стосується посилань позивача на те, що перевірка фактичного місця проживання внутрішньо переміщених осіб є дискримінацією за ознакою місця проживання, суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України від 06.09.2012 № 5207-VI «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення держаних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Порядок № 365 є спеціальним нормативно-правовим актом, виданим на вимогу Закону № 1706-VII, який встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб як окремої категорії.

Крім того, зазначений Порядок визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій, довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, надання соціальних послуг, субсидій, пільг за рахунок коштів державного соціального страхування.

Статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що у даному випадку відсутня дискримінація позивача за ознакою місця проживання.

Крім того, слід зазначити, що відповідність Порядку № 365 як нормативно-правового акта вимогам чинного законодавства була предметом доказування в адміністративних справах, зокрема у справі № 826/13784/16 за позовом ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство юстиції України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Міністерство соціальної політики України про визнання протиправною та скасування постанови.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та скасування Постанови № 365 від 08 червня 2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» залишені без задоволення, з підстав того, що постанова Кабінету Міністрів України № 365 видана на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно та з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована ця постанова (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72501883).

За приписами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Слід зауважити, що позивач у позові не спростовує інформацію, наведену у листі Новоайдарського міжрайонного відділу управління Служби безпеки України в Луганській області від 15.01.2018 № 78/3/30/61, щодо подання ОСОБА_2 завідомо недостовірних відомостей про фактичне місце проживання та не надає відповідних доказів.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення (розпорядження) начальника Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області від 18.01.2018 № 57 про скасування дії довідки ОСОБА_2 від 12.05.2017 № 5905 у повній мірі відповідає критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України, дотримання яких перевіряє адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним рішення начальника Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області від 18.01.2018 № 57 про скасування дії довідки ОСОБА_2 від 12.05.2017 № 5905.

Що стосується вимог про стягнення з Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області компенсацію втрати частини доходів з суми адресної допомоги за період з листопада 2017 року по день отримання цієї допомоги, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону № 2050-III визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з положеннями статей 3, 4 Закону 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Оскільки позивачем подано завідомо недостовірні відомості про його фактичне місце проживання, що стало підставою для прийняття керівником Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області рішення (розпорядження) від 18.01.2018 № 57 про скасування дії довідки ОСОБА_2 від 12.05.2017 № 5905, а також розпоряджень від 23.01.2018 № 215, від 19.02.2018 № 485 про зменшенння фінансування виплати допомоги, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, ОСОБА_2 на 4608,19 грн та 1373,00 грн відповідно, правові підстави для стягнення з Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області компенсації втрати частини доходів з суми адресної допомоги за період з листопада 2017 року по день отримання цієї допомоги відсутні, що є підставою для відмови у задоволенні цієї позовної вимоги.

Що стосується клопотання про винесення окремої ухвали, якою звернути увагу Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області на порушення Конституції України, чинного законодавства, ігнорування офіційних документів та зловживання службовим становищем начальником Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області, суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Оскільки судом не встановлено з боку начальника Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області будь-яких порушень чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні клопотання про постановлення окремої ухвали.

Що стосується клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зауважує на таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб'єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, відсутні підстави застосування положень статті 382 КАС України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 28.02.2018 ОСОБА_2 відстрочено сплату судового збору по даній справі у розмірі 704,80 грн до ухвалення судового рішення в даній справі.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судовий збір до Державного бюджету України належить стягнути з ОСОБА_2.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 91000, АДРЕСА_1; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2) до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області (ідентифікаційний код 03197049, місцезнаходження: 93600, Луганська область, Станично-Луганський район, смт. Станиця Луганська, вул. Центральна, буд. 52) про визнання незаконним та скасування рішення (розпорядження) від 18 січня 2018 року № 57 та стягнення компенсації втрати частини доходів відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 91000, АДРЕСА_1; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2) до Державного бюджету України (за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в сумі 704,80 грн (сімсот чотири грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 243 КАС України повне рішення суду складено 16 квітня 2018 року.

Суддя Т.І. Чернявська