Справа № 159/963/17
Суддя: Панасюк С. Л.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 рокум. КовельСправа № 159/963/17

Провадження № 2а/159/1/18

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Панасюка С.Л.,

розглянувши у спрощеному провадженні в місті Ковелі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органів державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області ОСОБА_2 про скасування постанов в справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

Вимоги обґрунтовані тим, що позивач, біля власного будинку, самочинно побудувала приміщення (топочну) пл. 3.6 кв.м, в якій встановила котел на тверде паливо. 13 травня 2016 року відповідач провела перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, встановила, що реконструкція житлового будинку проведена без дозвільних документів, що є порушенням ст.34 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності». Постановою від 27.05.2016 року позивач притягнута до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.196 КУпАП України, накладено штраф у розмірі 4250 грн., який нею сплачений. Також 13.05.2016 року відповідач видала позивачу припис про усунення порушень. В приписі вказано, що роботи по реконструкції жилого будинку по вул. Карпенка-Карого, 8 виконані без дозвільних документів, без повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що є порушенням ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Строк виконання цього припису було встановлено до 13.08.2016 року. У вказаний строк позивач вимоги припису не виконала, як вона вважає, з вини начальника відділу містобудування та архітектури м. Ковеля ОСОБА_3, яка відмовила у видачі будівельного паспорта. Постановою про адміністративне правопорушення за № 263 від 27.09.2016 року, винесеною відповідачем, її було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-42 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 5100 грн. Вказану постанову позивач оскаржила в суді. Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.10.2016 року вказана постанова була скасована. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2017 року рішення суду першої інстанції було скасоване в позові позивачу відмовлено. На останню постанову 01.03.2017 року позивач подала касаційну скаргу. 21.02.2017 року Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області подало заяву начальнику Ковельського міськрайонного ВДВС про примусове виконання постанови, таким чином їй належить сплатити подвійний розмір штрафу 10200 грн. Вважає, що Управління не вправі було звертатись з заявою про примусове виконання постанови, оскільки вона 01.03.2017 року подала касаційну скаргу, а постанову суду апеляційної інстанції отримала 20.02.2017 року. Вона вправі була сплатити штраф у строк 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, тобто до 07.03.2017 року, до того ж, подала касаційну скаргу. Позивач просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення за № 263 від 27.09.2016 року в частині стягнення подвійного розміру штрафу.

Крім цього, відповідач 20.09.2016 року видала ще один припис про усунення того ж порушення, про яке йшлося у приписі від 13.05.2016 року, і постановою від 30.12.2016 року неправомірно, за одне і те ж правопорушення, притягнула її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.188-42 КпАП України, наклавши штраф у розмірі 5100 грн. Вказану постанову позивач просить скасувати.

В позові слід відмовити повністю.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення (ч.1 ст.307 КпАП).

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу (ч.ч.1, 2 ст.308 КпАП).

Постановою про адміністративне правопорушення за № 263 від 27.09.2016 року, яка винесена відповідачем, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-42 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 5100 грн. Вказану постанову позивач оскаржила в суді. Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.10.2016 року вказана постанова була скасована. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2017 року рішення суду першої інстанції було скасоване в позові позивачу відмовлено. На останню постанову 01.03.2017 року позивач подала касаційну скаргу. 21.02.2017 року Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області подало заяву начальнику Ковельського міськрайонного ВДВС про примусове виконання постанови.

Позивач визнав ту обставину, що постанову суду апеляційної інстанції вона отримала 20.02.2017 року.

Позивач не довела, що вона сплатила штраф не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Таким днем повідомлення є 20.02.2017 року.

Отже, передбачені законом підстави для примусового виконання вказаної вище постанови є.

А отже, є також підстави для стягнення з позивача подвійного розміру штрафу, зазначеного у постанові.

Та обставина, що постанова надіслана для примусового виконання до органу державної виконавчої служби до спливу п'ятнадцяти днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, не впливає на висновок про існування підстави для стягнення з позивача подвійного розміру штрафу, оскільки позивач не сплатила штраф не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня її повідомлення про залишення скарги без задоволення. Так, чи інакше, штраф у встановлений строк сплачений не був.

Та обставина, що позивач подала касаційну скаргу на рішення суду апеляційної інстанції, також не впливає на висновок про існування підстави для стягнення з позивача подвійного розміру штрафу, оскільки постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2017 року, якою скарга позивача залишена без задоволення, набрала законної сили з моменту проголошення. Отже, позивач мала сплатити штраф не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня її повідомлення про цю постанову незалежно від того, подала вона касаційну скаргу, чи ні.

Частина 1 статті 188-42 КпАП передбачає відповідальність за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю.

Позивач постановою № 434 від 30.12.2016 року покарана за невиконання припису від 20.09.2016 року, а постановою № 263 від 27.09.2016 року покарана за невиконання припису від 13.05.2016 року, тобто за невиконання різних приписів.

Тобто, стверджувати, що позивач двічі покарана за одне і те ж правопорушення, немає підстав.

Закон не забороняє після спливу строку на виконання вимог припису видавати ще один припис і знову вимагати усунення порушень.

Приписом від 13.05.2016 року встановлений строк для його виконання. Тобто, обєктивна сторона правопорушення за невиконання вимог цього припису містить у собі також сплив встановленого приписом строку для виконання вимог. Приписом від 20.09.2016 року встановлений інший строк, а отже, невиконання вимог цього припису зумовлює правопорушення з іншою обєктивною стороною, порівняно з першим правопорушенням. Це інше правопорушення і відповідальність за нього має бути окремою.

Позивач не довела свого твердження, що у невиконанні приписів у встановлений строк винна не вона, а начальник відділу містобудування та архітектури м. Ковеля ОСОБА_3 Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2017 року це її твердження відхилене, суд відмовив в позові про скасування постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності від 27.09.2017 року. Також цей же суд постановою від 15.02.2018 року відмовив в позові ОСОБА_1 до виконкому Ковельської міської ради в особі начальника відділу містобудування та архітектури м. Ковеля ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобовязання до вчинення дій. Інших доказів, які не були предметом судових розглядів, позивач не надала.

Позивач, як видно з акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 20.09.2016 року та припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 20.09.2016 року, відмовилась отримати їх примірники, тому вони були надіслані їй поштою. Згаданий акт був предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанції і позивач визнавала під час цих розглядів, що цей акт був нею отриманий. Згадані акт та припис були додані позивачем до позовної заяви, у самому тексті заяви стверджувалося, що вони видані.

Тому суд відхиляє доводи позивача, викладені у доповненні до адміністративного позову, про те, що згадані акт та припис складалися без її присутності, про дату складання її ніхто не повідомляв, на її адресу вони не направлялися.

Постановою від 27.09.2016 року позивача притягнуто до відповідальності за невиконання припису від 13.05.2016 року, що видно з її змісту. Тому, твердження позивача, що цією постановою її притягнуто до відповідальності також і за невиконання припису від 20.09.2016 року, не відповідає дійсності. До того ж, строк виконання припису від 20.09.2016 року станом на 27.09.2016 року ще не минув. Із змісту цього припису видно, що його вимоги мали бути виконані до 20.11.2016 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач щодо оскаржуваних дій діяв у спосіб та у межах повноважень, наданих йому законом, постанови винесені законно, підстав для їх скасування немає.

Керуючись ст.11, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.287, 288, 289 КпАП України, суд

п о с т а н о в и в :

В позові ОСОБА_1 до Головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органів державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області ОСОБА_2 про скасування постанов в справі про адміністративне правопорушення відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

ГОЛОВУЮЧИЙ ПАНАСЮК С.Л.