Справа № 520/11829/17
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 р.м.ОдесаСправа № 520/11829/17

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Бескровний Я.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюк Г.В.

суддів: Потапчука В.О. , Шляхтицького О.І.

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
позивачОСОБА_3 (паспорт)
ОМРНеруш А.Ю. (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2018 р. по справі № 520/11829/17 за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради, за участю третьої особи: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та стягнення моральної шкоди, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Одеської міськради, що полягає в невнесенні на розгляд сесії у встановленому законодавством порядку затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі її у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1 площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); зобов'язати Одеську міськраду у встановленому законодавством порядку розглянути його заяву від 17.08.2017 р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність ОСОБА_3 безоплатно земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1 площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); стягнути з Одеської міськради моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.; встановити строк та зобов'язати Одеську міську раду подати протягом встановленого строку з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення, мотивуючи його тим, що Одеська міська рада як орган місцевого самоврядування, ухиляючись від ухвалення рішення по суті, а саме про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу гр. ОСОБА_3 безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0.1000 га за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарського будівель та споруд (присадибна ділянка) - порушує його права на отримання у власність земельної ділянки, тим самим діє неправомірно з порушенням норм чинного законодавства України.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, якою позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції не врахував, що лист Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 15.09.2017 року № 01-26/229 в даному випадку є недоречним, оскільки він не є конкретною відповіддю на заяви від 17.08.2017 року та 25.09.2017 року, а лише узагальнює відносини між позивачем та відповідачем, які склалися в наслідок невиконання чинної постанови Київського районного суду міста Одеси від 10.10.2016 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 як інвалід війни ІІ групи 20 серпня 2003 року звернувся до Одеської міської ради із заявою про надання земельної ділянки у межах міста (Київський район) для будівництва житлового будинку.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2016 р. по справі № 520/5836/16-а, визнано протиправним та скасовано рішення Одеської міської ради від 27.04.2016 року № 629-VII. Зобов'язано Одеську міську раду у встановленому земельним законодавством України порядку затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачі її у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1 площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Вказане судове рішення набрало законної сили.

На виконанні Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавче провадження № 53246304 з примусового виконання постанови Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2016р. у справі № 520/5836/16-а.

Доказів щодо закінчення вказаного виконавчого провадження суду сторонами не надавалося.

17.08.2017 р. та 25.09.2017 р. позивач подав до відповідача дві заяви, суть яких зводилася щодо надання відповіді про виконання постанови Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2016 р. у справі № 520/5836/16-а.

Листами за № 01-26/905 від 15.09.2017р. та за №01-26/905 від 24.10.2017р., на вказані звернення відповідач повідомив позивача про стан виконання вказаного судового рішення та зазначено, що проект рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)» розглянуто на сесії Одеської міської ради від 08.02.2017 року, але при голосуванні депутатів не набрало необхідної кількості голосів. Також зазначалося, що було повторно підготовлено аналогічний проект, який було розглянуто на сесії Одеської міської ради 04.10.2017 р., однак він знов не набрав необхідну кількість голосів депутатів.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивач фактично обґрунтовує протиправними діями відповідача з невиконання вищевказаної постанови Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2016 року та направляє вимоги (листи) на досягнення результатів, передбачених ст. 382 КАС України, намагаючись самотужки примусити відповідача виконати вищезазначену постанову суду. Оскільки у даному випадку питання відповідальності за невиконання судового рішення, яке перебуває в стадії примусового виконання, повинно регулюватися саме нормами Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачена відповідна відповідальність за невиконання судового рішення, тому позивач не вірно обрав спосіб захисту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Згідно з ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України:

1. Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

2. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

3. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

4. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Відповідно до ст. 160 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається та покладається на державну виконавчу службу у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно із вимогами ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Отже, постанова суду, у разі невиконання їх у добровільному порядку підлягають примусовому виконанню у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до положень ч.9 ст.267 КАС України (в редакції КАС України, яка діяла на час звернення позивача до суду), особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Норма ст. 267 КАС України (яка діяла на час звернення позивача до суду), закріплена в ст. 383 КАС України (редакція, яка діє на даний час), особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов'язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Тобто, якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звернутись до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред'являти новий адміністративний позов.

Також, слід зазначити, що виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Суд вважає за необхідне наголосити, що обов'язковість судових рішень гарантується практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" наголошує, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

У зв'язку з вказаним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивачем по суті заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання повного виконання (неналежного виконання чи не виконання) постанови Київського районного суд м. Одеси від 10.10.2016 р., то відповідно, позивачем невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта відносно того, що за кожним окремим зверненням, датованими іншим часом у позивача виникає спір з порушення норм ст. 20 Закону України „Про звернення громадян" та він може звертатись до суду з відповідним позовом, що він і зробив, з огляду на наступне.

Як вибачається з прохальної частини позовної заяви позивач просив суд, визнати протиправною бездіяльність Одеської міськради, що полягає в невнесенні на розгляд сесії у встановленому законодавством порядку затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі її у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1 площею 0,1 га за адресою місто Одеса вулиця Рибальська, 45-Г для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); зобов'язати Одеську міськраду у встановленому законодавством порядку розглянути його заяву від 17.08.2017р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність ОСОБА_3 безоплатно земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1 площею 0,1 га за адресою місто Одеса вулиця Рибальська,45-Г для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); стягнути з Одеської міськради моральну шкоду у розмірі 50000 грн. та встановити строк та зобов'язати Одеську міську раду подати протягом встановленого строку з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення.

Тобто, предметом позову у даній справі позивач зазначає, саме визнання протиправною бездіяльність Одеської міськради, що полягає в невнесенні на розгляд сесії у встановленому законодавством порядку затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі її у приватну власність ОСОБА_3, а не визнання протиправною бездіяльність Одеської міськради, що полягає в порушення Закону України „Про звернення громадян" у відповіді на звернення позивача від 17.08.2017 р. та від 25.09.2017 р. Також, позивач не зазначає, якими саме діями відповідач порушив норми Закону України „Про звернення громадян".

Однак, як вже зазначалося раніше, спір про визнання протиправною бездіяльність Одеської міськради, що полягає в невнесенні на розгляд сесії у встановленому законодавством порядку затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі її у приватну власність ОСОБА_3 було вже вирішено по суті постановою Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2016 року, яка набрала законної сили.

Тобто, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

З вказаною позицією погодився і Верховний Суд, який у своїй постанові від 27.03.2018 року у справі № 520/5980/17 за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання протиправною бездіяльності та стягнення моральної шкоди, встановив, що позовні вимоги обґрунтовані протиправними діями Одеської міської ради з не виконання постанови № 520/5836/16-а та направлені на досягнення результатів, передбачених ст. 267 КАС України, не підлягають розгляду в порядку позовного провадження як новий позов, оскільки судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах повинен розглядатись в порядку ст.267 КАС України (в редакції, чинній на момент подачі позовної заяви у даній справі).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2018 року по справі № 520/11829/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено - 18 квітня 2018 року.

суддя-доповідач: Семенюк Г.В.
судді: Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.