Справа № 308/817/18
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/817/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд у складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора: поліцейського СРПП №3 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капрала поліції Кілб Юрія Едуардовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до відповідача інспектора: поліцейського СРПП №3 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капрала поліції Кілб Юрія Едуардовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20 січня 2018 року о 16 год. 30 хв. позивач на власному автомобілі марки SsangYong моделі Rexton, номерний знак НОМЕР_1, рухався з м. Ужгород по вулиці Головна в с.Оноківці у напрямку залізничного переїзду. Подолавши вказаний переїзд і проїхавши ще приблизно 100 метрів його зупинив патрульний наряд поліції, який знаходився поблизу закинутої будівлі колишнього стаціонарного посту міліції. Після перевірки документів ОСОБА_1 було озвучено причину зупинки, а саме - відсутність ввімкнутого ближнього світла фар при русі транспортного засобу за межами населеного пункту.

В подальшому співробітник поліції, капрал Кілб Ю.Є., виніс постанову (серія БР № 111886) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 2 ст122 КУпАП, та було прийнято рішення про застосування відносно правопорушника адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Позивач не погоджується з вищевказаною постановою та в обґрунтування посилається на те, що йому не були надані докази на місці складання постанови.

При цьому позивач стверджує, що під час винесення відносно нього вище зазначеної постанови, ним були заявлені заперечення з приводу зупинки та притягнення його адміністративної відповідальності. Зокрема, ОСОБА_1, вказує на те, що дана ділянка шляху Ужгород-Самбір-Львів не містить будь-яких дорожніх знаків щодо меж закінчення населеного пункту с.Оноківці, або дорожнього знаку про початок цього ж населеного пункту, у зворотньому напрямку. Та зазначає,що з вказаним погодилися і працівники поліції, при цьому вони зазначили, що встановлення відповідних дорожніх знаків належить до компетенції місцевої сільської ради с. Оноківці.

З огляду на викладене позивач стверджує, що ним не було допущено порушення ПДР України, а тому дії працівника поліції, інспектора УПП вважає протиправними і незаконними та просить позов задовольнити у повному обсязі, скасувати постанову серії БР № 111886 від «20»січня 2018 року про накладення адміністративного стягнення, винесену інспектором Кілб Ю.Є за ч. 2 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. та закрити провадження по адміністративній справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою суду від 09.02.2018 року провадження у справі було відкрито та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Від відповідача до суду письмового відзиву на позов не надійшло. Суд констатує, що відповідно до супровідного листа від 09.02.2018 року за №308/817/18 відповідачу було направлено копію позову разом з ухвалою про відкриття провадження у справі, яку він отримав 15.02.2018 року відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Окрім того, судом було здійснено виклик відповідача до суду для надання пояснень по справі, однак відповідач не з'явився.

В судове засідання сторони не з'явились, про день і час слухання справи повідомлені належним чином. Позивач через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також вказав, що позов підтримує та просить його задовольнити.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 січня 2018 року відносно ОСОБА_1 інспектором поліцейським СРПП №3 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капралом поліції Кілб Ю.Е. була складена постанова про адміністративне правопорушення серії БР№111886, в якій зазначено, що 20 січня 2018 року о 16 год. 30 хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки SsangYong моделі Rexton, номерний знак НОМЕР_1, на шляху Ужгород-Самбір-Львів не увімкнув дені світові вогні або ближне світло фар, чим порушив п.п. 9.8.г за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

Згідно п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення - акт органів адміністративної юрисдикції, яким вирішується питання про наявність в діях правопорушника складу адміністративного правопорушення та застосування до нього мір адміністративного стягнення, тобто постанова повинна містити прийняте по справі рішення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є рішення, яким встановлюється вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в скоєнні правопорушення та призначається міра адміністративного стягнення.

За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За приписами статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом було вжито усіх можливих заходів стосовно здобуття та дослідження доказів у даній справі у спосіб виклику відповідача, на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення за невизнання ним позову, однак останній не з'явився в судове засідання.

З огляду на викладене, позивачем не визнаються обставини керування автомобілем марки SsangYong моделі Rexton, номерний знак НОМЕР_1, 20 січня 2018 року о 16 год. 30 хв. поза межами населеного пункту транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар в порушення вимог п.9.8 Правил дорожнього руху, згідно якого під час руху механічних транспортних засобів з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Відповідно до п.9.1 (г) Правил дорожнього руху України попереджувальними сигналами є увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби.

Згідно п.п. 9.8 Правил дорожнього руху України, під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене з 01 жовтня по 01 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами, повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Відповідно до вимог ч.2 ст.122 КУпАП, адміністративна відповідальність настає у разі порушення водіями транспортних засобів правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку та інше.

Денні ходові вогні (ДХО), це зовнішні світлові прилади. З точки зору ПДР вони є попереджувальним сигналом. Вимоги до його ввімкнення містяться в розділі 9 ПДР «Попереджувальні сигнали», а не в розділі 19 ПДР «Користування зовнішніми світловими приладами».

Отже, користування зовнішніми освітлювальними приладами регулюється розділом 19 ПДР, а користування попереджувальними сигналами розділом 9 ПДР.

Розділ 9 Правил дорожнього руху визначає порядок користування попереджувальними сигналами. Разом з тим, диспозиція ч.2 ст.122 КУпАП передбачає притягнення до відповідальності водіїв транспортних засобів за порушення правил користування попереджувальними сигналами виключно при початку руху чи зміні його напрямку, а тому з огляду на вказівку в оскаржуваному рішенні відповідача лише про обставини керування транспортним засобом позивачем, що за відсутності застережень стосовно початку ним руху чи зміні напрямку визначає саме його тривалість між населеними пунктами, відповідачем невірно кваліфіковано дії позивача та помилково притягнуто останнього до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, диспозиція якою не охоплює вказаного порушення Правил дорожнього руху, яке підлягає кваліфікації за ст.125 КУпАП, відповідно до якої інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, тягнуть за собою попередження. Водночас вказані норми адміністративного закону, а саме статті 121-128, частини перша і друга статті 129, статті 139 і 140 КУпАП не містять положень про встановлення відповідальності за таке порушення ПДР як не увімкнення ближнього світла фар з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами.

З огляду на це суд вважає, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки, як зазначено у постанові у справі про адміністративне правопорушення, останній під час зупинки інспектором вже рухався по автомобільній дорозі, а в розумінні ч.2 ст.122 КУпАП, відповідальність настає у разі порушення водіями транспортних засобів правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, що передбачено п.п.9.2, 9.7 Правил дорожнього руху України.

Відповідачем не представлено суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обставин керування позивачем транспортним засобом без увімкнених фар ближнього світла, що визначає відсутність загалом у діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення щодо недодержання ним правил користування попереджувальними сигналами.

Відповідно до п. 10.1.2 ДСТУ 4100-2014 «ЗНАКИ ДОРОЖНІ: Загальні технічні умови. Правила застосування». встановлення чи демонтаж дорожніх знаків без узгодження з підрозділами Державто-інспекції МВС України заборонено.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" виконавчими органами рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Статтею 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Відповідно до ч.1 ст. ст. 16, 17 ЗУ « Про автомобільні дороги» передбачено, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віддані органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється органами місцевого самоврядування, у віддані яких вони знаходяться.

Статтею 7 ЗУ «Про дорожній рух» передбачено, що до компетенції селищної ради та її виконавчого органу належать певні повноваження у сфері дорожнього руху, зокрема, забезпечення виконання вимог законодавства з питань дорожнього руху і його безпеки, сприяння діяльності по утриманню у безпечному для дорожнього руху стані автомобільних доріг, вулиць, здійснення заходів щодо профілактики дитячого дорожнього-транспортного травматизму та інші.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Незважаючи на це, доводи позивача що дана ділянка шляху Ужгород-Самбір-Львів не містить будь-яких дорожніх знаків щодо меж закінчення населеного пункту с.Оноківці, або дорожнього знаку про початок цього ж населеного пункту, у зворотньому напрямку з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень - не спростовані.

Таким чином в судовому засіданні встановлено об'єктивні факти помилкової кваліфікації дій позивача ОСОБА_1 при вирішенні питання притягнення його до адміністративної відповідальності відповідачем поліцейського СРПП №3 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капрала поліції Кілб Юрія Едуардовича.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність винесення постанови та не надано належних доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі встановлених обставин та аналізу вищенаведених норм КУпАП та ПДР в їх сукупності суд дійшов висновку про протиправність спірної постанови відповідача, внаслідок чого позовні вимоги про скасування постанови серії БР № 111886 від 20 січня 2018 року, поліцейського СРПП №3 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капрала поліції Кілб Юрія Едуардовича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 425 грн., підлягають задоволенню, а провадження у справі - закриттю з огляду на вимоги п.3 ч.3 ст.286 КАС України.

Керуючись ст. 19, 63 Конституції України, ст.ст. 2-14, 19, 20, 22, 72-78, ч. 9 ст. 205, ч.4 ст.229, 241-246, 250, 286, 293, 295 КАС України, ст. 9, 23, 30, 33, ст. 122, 257, 258, 268, 278, 280, 283 КУпАП, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №3 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капрала поліції Кілб Юрія Едуардовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії БР № 111886 від 20 січня 2018 року, поліцейського СРПП №3 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капрала поліції Кілб Юрія Едуардовича про притягнення ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 425 грн., та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено 12.04.2018 року.

Суддя Ужгородського

міськрайоннго суду Фазикош О.В.