Справа № 812/395/18
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2018-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

05 квітня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/395/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Ірметової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Попової Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Біловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання неправомірною відмову в призначенні пенсії за вислугою років та зобов'язання призначити пенсію за вислугою років,-

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1, яким позивач просив:

- визнати незаконною відмову Біловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області в призначенні пенсії за вислугою років;

- зобов'язати Біловодське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років з моменту звернення з заявою про призначення пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з серпня 1981 року по квітень 2015 року працював лікарем в закладах охорони здоров'я, має лікарський стаж, який надає йому право на пенсію за вислугою років - 30 років 10 місяців 28 днів.

Позивач вважає, що з урахуванням ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має право на пенсію за вислугою років, незалежно від віку при стажі роботи, що дає право на призначення пенсії, станом на 01.04.2015 не менше 25 років.

13 вересня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за вислугою років. 19 вересня 2017 року отримав повідомлення про відмову в призначенні пенсії за вислугою років.

Таку відмову позивач вважає незаконною. Так позивач вважає незаконним не зарахування до стажу роботи період роботи з 01.08.1981 по 22.07.1982 в 3-й стоматологічній клініці м. Ворошиловграда, оскільки печатка підприємства в трудовій книжці при звільненні не читається. Також позивач вважає незаконним відмову відповідача зарахувати період роботи лікарем в кооперативі «Адоніс» з 25.09.1994 по 07.12.1998, до стажу, який надає право на пенсію за вислугою років. Свою відмову відповідач мотивував тим, що дане підприємство відсутнє в переліку закладів, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років. Також позивач вважає необґрунтованою відмову відповідача в не зарахування до стажу роботи на посаді головного лікаря Луганської стоматологічної поліклініці №3. Відмові відповідача вмотивована тим, що запис про звільнення засвідчена печаткою Луганської міської ради, тоді як звіт по даним в реєстрі застрахованих осіб був наданий Луганською стоматологічною поліклінікою №3. Також позивач вважає необґрунтованим не зарахування до стажу роботи навчання на стаціонарному відділенні вищого навчального закладу.

Ухвалою суду від 19 лютого 2018 року провадження у справі за даним адміністративним позовом відкрито та призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 12 березня 2018 року.

05 березня 2018 року на адресу суду надійшов від Біловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач, Біловодське ОУПФУ) відзив на позову заяву. У відзиву відповідач зазначив, що під час визначення права на призначення пенсії за вислугою років стаж обчислюється за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанови КМУ від 12.08.1993 №637 - за даними трудової книжки, або на підставі уточнюючих довідок. У разі, коли підприємства, установи, організації розміщуються на тимчасово окупованої території України чи в районах проведення операції об'єднаних сил (АТО), спеціальний трудовий стаж може бути підтверджено за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового страхування. Відповідно до документів, які були надані позивачем для розгляду, а саме: особистої заяви від 13.09.2017; трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.08.1981; копії паспорта та ідентифікаційного коду; копії диплома про навчання серії НОМЕР_2 від 26.06.1981; індивідуальних відомостей про застраховану особу, - загальний стаж роботи склав 36 років 08 місяців 24 дні, спеціальний стаж, який дає право на пенсію за вислугу років - 30 років 10 місяців 28 днів.

До розрахунку пенсії як в загальний так і в стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років не враховано період роботи:

- з 01.08.1981 по 22.07.1998 в 3-й стоматологічній поліклініці м. Ворошиловграда, у зв'язку з тим, що в трудовій книжці на запису про звільнення печатка підприємства не читається;

- з 25.09.1994 по 07.12.1998 зарахований лише до страхового стажу у зв'язку з тим, що даний заклад відсутній в переліку закладів, робота на яких дає право на вислугу років;

- з 23.12.1998 по 20.04.2015 позивач працював в КЗ «Луганська міська стоматологічна поліклініка №3». Даний заклад відноситься до переліку закладів охорони здоров'я, робота на яких дає право за вислугу років. Але в трудовій книжці запис №12 (звільнення - 20.04.2015) завірено печаткою державної установи Луганська міська рада. Тоді як звіт за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб був поданий установою КЗ «Луганська міська стоматологічна поліклініка №3». Таким чином, на думку відповідача, записи у трудовій книжці позивача №№ 10, 11, 12 внесені з порушенням чинного законодавства України і не можуть бути враховані при вирішенні права на пенсію за вислугу років.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років.

12 березня 2018 року у підготовче засіданні сторони не прибули.

Ухвалою суду від 12 березня 2018 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 квітня 2018 року.

Позивач та представник позивача надали заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.3 Закону № 1788 право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст.7 Закону № 1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до ст.51 Закону № 1788 пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до ст.52 Закону № 1788 право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров'я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55 цього Закону.

Відповідно до п. «е» ст.55 Закону № 1788 (у редакції, що діяла на день звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення:

які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту;

1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку:

50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року;

50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року;

51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року;

51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року;

52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року;

52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року;

53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року;

53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року;

54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року;

54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року;

55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Відповідно до ст.62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 (далі - постанова КМУ №909), відповідно до якої пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров'я і соціального захисту призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років і після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

Відповідно до розділу 2 «Охорона здоров'я» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, до закладів охорони здоров'я відносяться: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Судом встановлено та підтверджено доказами наступні обставини.

Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області надіслало на адресу позивача Повідомлення про відмову в призначенні пенсії від 19.09.2017 № 2548/03-18 (а.с.10).

Відмова обґрунтована тим, що до розрахунку пенсії як в загальний так і в стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років не враховано період роботи:

- з 01.08.1981 по 22.07.1998 в 3-й стоматологічній поліклініці м. Ворошиловграда, у зв'язку з тим, що в трудовій книжці на запису про звільнення печатка підприємства не читається;

- з 25.09.1994 по 07.12.1998 зарахований лише до страхового стажу у зв'язку з тим, що даний заклад відсутній в переліку закладів, робота на яких дає право на вислугу років;

- з 23.12.1998 по 20.04.2015 позивач працював в КЗ «Луганська міська стоматологічна поліклініка №3». Даний заклад відноситься до переліку закладів охорони здоров'я, робота на яких дає право за вислугу років. Але в трудовій книжці запис №12 (звільнення - 20.04.2015) завірено печаткою державної установи Луганська міська рада. Тоді як звіт за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб був поданий установою КЗ «Луганська міська стоматологічна поліклініка №3». Таким чином, на думку відповідача, записи у трудовій книжці позивача №№ 10, 11, 12 внесені з порушенням чинного законодавства України і не можуть бути враховані при вирішенні права на пенсію за вислугу років.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років.

Надаючи оцінку правомірності не врахування зазначених періодів роботи позивача до стажу роботи, яка дає право на призначення пенсії за вислугою, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, за приписами пункту 3 "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З огляду на зазначене, суд вважає безпідставним не зарахування до загального та спеціального стажу роботи, яке дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи позивача з 01.08.1981 по 22.07.1998 в 3-й стоматологічній поліклініці м. Ворошиловграда.

Щодо не зарахування до спеціального стажу період роботи позивача з 25.09.1994 по 07.12.1998 в Кооперативі «Адонис» суд зазначає, що відповідачем правомірно не включено даний період роботи до спеціального стажу, що дає право для призначення пенсії за вислугу років.

Наказом МОЗ України від 22.06.1995 № 114, який діяв у період роботи ОСОБА_1 в кооперативі «Адоніс», затверджений Перелік закладів охорони здоров'я, перелік лікарських посад і перелік посад фармацевтичних працівників. Суд зазначає, що кооператив по зубопротезуванню не відноситься до закладів охорони здоров'я, який надає право на призначення пенсії за вислугу років.

Щодо не зарахування до спеціального стажу період роботи позивача з 23.12.1998 по 20.04.2015 в КЗ «Луганська міська стоматологічна поліклініка №3» суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, за позивача сплачувались страхові внески до Пенсійного фонду України включно до червня 2014 року (а.с.13-16).

Таким чином, до стажу роботи повинно зараховуватися період роботи ОСОБА_1 в КЗ «Луганська міська стоматологічна поліклініка №3» з 23.12.1998 по 30.06.2014.

З урахуванням встановлених обставин щодо включення до періоду роботи позивача на посадах та в установах, що надають право на отримання пенсії за вислугою років, суд дійшов висновку про наявність у позивача спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Але, як зазначалось вище, основною вимогою для призначення пенсії за вислугу років є залишення роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років (ст.7 Закону № 1788).

Суд зазначає, що трудова книжка містить запис № 12 від 20.04.2015 про звільнення позивача з посади за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України). Підстава - розпорядження Луганського міського голови від 20.04.2015 № 99/15-А (а.с.9, 21). Суд погоджується з думкою відповідача про неможливість врахування запису в трудовій книжці за № 12 від 20.04.2015 на підтвердження факту звільнення з огляду на наступне.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, який діяв у період звільнення позивача, затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Зокрема, до таких населених пунктів віднесено м. Луганськ.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 7 Закону № 1706 закріплено забезпечення реалізації прав зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування, соціальні послуги, освіту.

Так, відповідно до абз.2 ч.4 ст.7 Закону № 1706 внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). У разі припинення приймання поштових відправлень на/з території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, така заява подається до відповідного районного, міськрайонного, міського, районного у місті центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи.

Таким чином, на законодавчому рівні закріплено порядок звільнення внутрішньо переміщених осіб, які не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання.

Оскільки позивачем не надано доказів про розірвання трудових відносин, саме з КЗ «Луганська міська стоматологічна поліклініка №3» у порядку, визначеному нормами чинного законодавства, суд дійшов висновку, про відсутність факту звільнення позивача, що є основною вимогою для призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вирішуючи питання щодо законності відмови відповідача в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, суд зазначає, що відповідач безпідставно не врахував до спеціального стажу роботи період роботи з 01.08.1981 по 22.07.1998 в 3-й стоматологічній поліклініці м. Ворошиловграда та період роботи в КЗ «Луганська міська стоматологічна поліклініка №3» з 23.12.1998 по 30.06.2014, який надає право на призначення пенсії за вислугу років. Однак матеріали справи не містять доказів про розірвання трудових відносин, саме з КЗ «Луганська міська стоматологічна поліклініка №3» у порядку, визначеному нормами чинного законодавства, суд дійшов висновку, про відсутність факту звільнення позивача та наявність підстав для призначення пенсії за вислугу років.

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Враховуючи вимоги ст. 139 КАС України та відсутність підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати не підлягають поверненню позивачу.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Біловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання неправомірною відмову в призначенні пенсії за вислугою років та зобов'язання призначити пенсію за вислугою років, відмовити за необгрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 13 квітня 2018 року.

Суддя О.В. Ірметова