Справа № 826/13786/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

16 квітня 2018 року № 826/13786/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової А.В., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства охорони здоров'я України

третя особа Академія післядипломної освіти імені П.Л. Шупика

про зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства охорони здоров'я України, третя особа - Академія післядипломної освіти імені П.Л. Шупика, в якій (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 07.06.2017) просить суд визнати дії Міністерства охорони здоров'я України з несвоєчасного та неповного надання відповіді протиправними.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивач звертався із заявами до Міністерства охорони здоров'я України щодо надання інформації, однак відповідачем протиправно не було надано відповіді на заяви позивача.

Відповідач проти позову заперечував, вказавши, що Міністерством охорони здоров'я України в межах своєї компетенції було надано вичерпні відповіді з приводу поставлених у заявах ОСОБА_1 питань, а тому позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню.

В процесі розгляду адміністративної справи судом оголошувалась перерва, також розгляд справи відкладався.

Позивачем та третьою особою заявлялись клопотання щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я України від 04.02.2008 №14-О2 «Про затвердження рішення Центральної атестаційної комісії МОЗ України від 22 січня 2008 року» рішенням Центральної атестаційної комісії Міністерства охорони здоров'я України ОСОБА_1 було легалізовано вищу кваліфікаційну категорію зі спеціальності «Нейрохірургія».

Також, за результатами переатестації, ОСОБА_1 на підставі прилюдного захисту дисертації присуджено науковий ступінь доктора медичних наук спеціальності нейрохірургія, присвоєно вчене звання професора кафедри нейрохірургії.

З огляду на зазначене, позивач звернувся до Міністерства охорони здоров'я України із заявою від 13.06.2016, в якій просив надати відомості щодо того, чи дійсно ОСОБА_1 04.02.2008 було легалізовано вищу кваліфікаційну категорію зі спеціальності «нейрохірургія» та надати відомості щодо того, які саме права та обов'язки надає легалізована вища кваліфікаційна категорія зі спеціальності «Нейрохірургія», які професійні компетенції забезпечує.

Листом від 11.07.2016 №11.02-11/23/П-7120/7460-зв Міністерство охорони здоров'я України надало відповідь позивачу на його звернення від 13.06.2016 та повідомило, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я України від 04.02.2008 №14-О2, затверджено рішення центральної атестаційної комісії про легалізацію ОСОБА_1 вищої кваліфікаційної категорії зі спеціальності «Нейрохірургія». Термін дії категорії закінчився 04.02.2013.

Проте, 30.07.2016 позивач повторно звернувся до Міністерства охорони здоров'я України із заявою, в якій зазначив, що у зв'язку з ненаданням відповіді на заяву від 13.06.2016, ОСОБА_1 повторно просить надати відомості щодо того, чи дійсно 04.02.2008 йому було легалізовано вищу кваліфікаційну категорію зі спеціальності «нейрохірургія» та надати відомості щодо того, які саме права та обов'язки надає легалізована вища кваліфікаційна категорія зі спеціальності «Нейрохірургія», які професійні компетенції забезпечує.

Листом від 28.10.2016 №11.02-11/23/П-11945/11994-зв відповідач повідомив заявника, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я України від 04.02.2008 №14-О2, затверджено рішення центральної атестаційної комісії про легалізацію ОСОБА_1 вищої кваліфікаційної категорії зі спеціальності «Нейрохірургія». Проте, термін дії категорії закінчився 01.04.2010.

Позивач, вважаючи, що Міністерством охорони здоров'я України було несвоєчасно та не в повній мірі надано відповідь на заяви від 13.06.2017 та від 30.07.2016, чим було порушено його права та інтереси, звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI (із змінами та доповненнями).

Згідно з Законом України «Про доступ до публічної інформації» визначено порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

У відповідності до частини другої статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Також, приписами статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 зазначеного Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Згідно з приписами статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до статті 18 Закону України "Про звернення громадян" громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Статтею 19 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Статтею 20 Закону України "Про звернення громадян" встановлено терміни розгляду звернень громадян, а саме: звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач двічі звертався до Міністерства Міністерства охорони здоров'я України із заявами аналогічного змісту, а саме: із заявою від 13.06.2016 та із заявою від 30.07.2016.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267 Міністерство охорони здоров'я є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я, захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу, а також забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Відповідно до підпункту 13 пункту 4 Положення про Міністерство охорони здоров'я, здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов'язаних з діяльністю МОЗ, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Так, матеріали справи свідчать, що на заяву позивача від 13.06.2016 відповідачем було надано відповідь листом від 11.07.2016 №11.02-11/23/П-7120/7460-зв, тобто в межах місячного терміну, передбаченого положеннями статті 20 Закону України "Про звернення громадян", проте даний лист не містить повної віідповіді щодо поставлених позивачем запитань, а саме відповідачем не було надано інформації стосовно того, які саме права та обов'язки надає легалізована вища кваліфікаційна категорія зі спеціальності «Нейрохірургія», які професійні компетенції забезпечує.

Лист відповідача від 28.10.2016 №11.02-11/23/П-11945/11994-зв також не містив в собі інформацію щодо того, які саме права та обов'язки надає легалізована вища кваліфікаційна категорія зі спеціальності «Нейрохірургія», які професійні компетенції забезпечує, крім того, даним листом зазначено вже іншу інформацію стосовно закінчення терміну дії категорії позивача зі спеціальності «Нейрохірургія».

Так, в листі від 11.07.2016 №№11.02-11/23/П-7120/7460-зв зазначено, що термін дії категорії закінчився 04.02.2013, проте листом від 28.10.2016 №11.02-11/23/П-11945/11994-зв позивача проінформовано, що термін термін дії категорії закінчився 01.04.2010.

Окрім того, звернення позивача від 30.07.2016 не розглянуто відповідачем вчасно, оскільки відповідь надана листом від 28.10.2016, тобто майже через три місяці.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем, при розгляді звернень позивача було надано неповну інформацію, відповідно до прохальної частини заяв ОСОБА_1 від 13.06.2016 та від 30.07.2016, та окрім того, відповідь на звернення від 30.07.2016 було надано з порушенням строків, встановлених законом України «Про звернення громадян».

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дії Міністерства охорони здоров'я України з несвоєчасного та неповного надання відповіді ОСОБА_1 - протиправними.

Присудити здійснені ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1) документально підтверджені судові витрати у розмірі 551, 20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства охорони здоров'я України (, адреса: 01021, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 7).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Літвінова А.В.

Судді Арсірій Р.О.

Огурцов О.П.