Справа № 274/1319/18
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2018-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

13 квітня 2018 року м. Житомир справа № 274/1319/18

категорія 3.6

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Черняхович І.Е., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Центральної районної лікарні Бердичівського району про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірним не надання йому Центральною районною лікарнею Бердичівського району довідки ф. 122, затвердженої постановою державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988, про період роботи його дружини, лікаря ЦРЛ ОСОБА_2, у відрядженні з 11 по 17 травня 1986 року за наказом головного лікаря Бердичівської центральної районної лікарні від 12 травня 1986 року № 17;

- зобов'язати Центральну районну лікарню Бердичівського району, відповідно до чинного законодавства, негайно надати позивачу достовірну довідку ф. 122, затверджену постановою державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988, про період роботи його дружини, лікаря ЦРЛ ОСОБА_2, у відрядженні з 11 по 17 травня 1986 року за наказом головного лікаря Бердичівської центральної районної лікарні від 12 травня 1986 року № 17.

Пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з "…" питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів "…". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Так, ч.1 ст.4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п.17 ч.1 ст.4 КАС України).

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій та у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що даний спір виник з приводу не надання Центральною районною лікарнею Бердичівського району довідки ф. 122, затвердженої постановою державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988, про період роботи його дружини, лікаря ЦРЛ ОСОБА_2, у відрядженні з 11 по 17 травня 1986 року за наказом головного лікаря Бердичівської центральної районної лікарні від 12 травня 1986 року № 17.

Водночас позивачем помилково зроблено посилання на Закон України "Про звернення громадян".

Оскільки, як видно з матеріалів позовної заяви, 26.01.2018 ОСОБА_1 звернувся до Центральної районної лікарні Бердичівського району із заявою про надання йому довідки про роботу лікаря ЦРЛ ОСОБА_2 у відрядженні за період з 11 по 17 травня 1986 року по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на територіях Радіоактивного забруднення і зазначив, що одержить довідку власноручно (а.с.3).

А тому дана заява не є зверненням в розумінні Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР, із змінами і доповненнями.

З аналізу вказаних норм вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, які пов'язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

Зважаючи на те, що відповідачем у даному спорі виступає Центральна районна лікарня Бердичівського району, яка не є суб'єктом владних повноважень, у розумінні КАС України, а предметом спору фактично є зобов'язання відповідача негайно надати позивачу достовірну довідку ф. 122, затверджену постановою державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988, про період роботи його дружини, лікаря ЦРЛ ОСОБА_2, у відрядженні з 11 по 17 травня 1986 року за наказом головного лікаря Бердичівської центральної районної лікарні від 12 травня 1986 року №17, тобто підставою для звернення до суду з даним позовом було порушення саме права фізичної особи, яка не проходить публічну службу, тому дана справа підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Підсумовуючи наведене й беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції.

Таким чином, суд відмовляє у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Центральної районної лікарні Бердичівського району про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.170 КАС України.

Позивачу слід мати на увазі, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Частиною 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України визначено компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ.

Так, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

На виконання вимог ч.6 ст.170 КАС України є необхідним роз'яснити ОСОБА_1, що розгляд даної справи має здійснюватися Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за правилами підсудності, встановленими положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Центральної районної лікарні Бердичівського району про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити дії.

Роз'яснити ОСОБА_1, що розгляд справи за його позовом до Центральної районної лікарні Бердичівського району про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії віднесено до юрисдикції Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області за правилами підсудності, встановленими положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом пятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Е.Черняхович