Справа № 820/2510/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 квітня 2018 року

Київ

справа №820/2510/16

провадження №К/9901/11516/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 820/2510/16

за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, Міністерства внутрішніх справ України про визнання нечинним наказу та зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2016 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Мар'єнко Л.М., суддів: Мельникова Р.В., Нуруллаєва І.С., та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Русанової В.Б., суддів: Курило Л.В., Присяжнюк О.В.,

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року ОСОБА_1, звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, Міністерства внутрішніх справ України, в якому просить:

визнати нечинним положення наказу Управління МВС України на Південній залізниці № 235 о/с від 22 березня 2016 року, в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України відповідно до пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та пункту 64 «г» (у запас через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 6 листопада 2015 року;

зобов'язати Управління МВС України на Південній залізниці та Міністерство внутрішніх справ України розглянути рапорт поданий 26 жовтня 2015 року ОСОБА_1 про звільнення за пунктом 64 «З», у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв'язку із виявленням бажання проходити службу в Національній поліції України.

В мотивування позову зазначає, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року по справі № 820/115/16 було скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці від 13 жовтня 2015 року №208 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України за п. 64 "Г" (через скорочення штатів) та поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на посаді інспектора відділу інформаційно-аналітичного забезпечення Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці з 13 жовтня 2015 року.

Наказом Управління МВС України на Південній залізниці № 235 о/с від 22 березня 2016 року позивача було поновлено на службі в ОВС, проте тим же наказом водночас її було звільнено відповідно до пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та пункту 64 «г» (у запас через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 6 листопада 2015 року.

Позивач вказує, що Управління МВС України на Південній залізниці, звільняючи її за скороченням штатів, не вчинив заходів для забезпечення працевлаштування на службі в органах внутрішніх справ України при скороченні штатів, яке відбулось внаслідок ліквідації одного органу внутрішніх справ та створення іншого органу, не розглянув рапорт позивача, в якому висловлено бажання подальшого проходження служби.

Вважаючи дії відповідача незаконними, ОСОБА_1, з метою захисту своїх прав звернулась до суду з вимогою про скасування наказу щодо її звільнення та зобов'язати відповідача розглянути рапорт про звільнення у зв'язку з переходом на іншу роботу.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано наказ Управління МВС України на Південній залізниці № 235 о/с від 22 березня 2016 року, в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України відповідно до пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України Про Національну поліцію та пункту 64 «г» (у запас через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 6 листопада 2015 року.

Поновлено ОСОБА_1 з 6 листопада 2015 року на посаді інспектора відділу інформаційно - аналітичного забезпечення Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, а у разі відсутності такої - на іншій рівнозначній посаді.

Зобов'язано Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26 жовтня 2015 року про звільнення за пунктом 64 «З», у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв'язку із виявленням бажання проходити службу в Національній поліції України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року змінено постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2016 року, виключивши з абзацу 3 резолютивної частини постанови суду слова " у разі відсутності - на іншій рівнозначній посаді".

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2016 року залишено без змін.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі представник Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Свою касаційну скаргу мотивує, що спірний наказ є законним та обґрунтованим, оскільки звільнення позивача відбулось на підставі пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" так як в процесі ліквідації ОВС було скорочено всі відповідні посади, функції яких передано до органів поліції, водночас позивача до Національної поліції на службу прийнято не було.

Позивач надала заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначає, що касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 09 червня 1997 року по 13 жовтня 2015 року проходила службу в Управлінні МВС України на Південній залізниці та обіймала посаду інспектора відділу інформаційно-аналітичного забезпечення Управління МВС України на Південній залізниці.

Станом на 22 березня 2016 року ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною, як така, що має дитину, яка потребує домашнього догляду, згідно довідки № 406 від 14 грудня 2015 року.

26 жовтня 2015року ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку направила на ім'я начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці рапорт з проханням звільнити її з органів внутрішніх справ України на підставі п.п. «з» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв'язку з переходом у встановленому законом порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації.

22 березня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади інспектора відділу інформаційно-аналітичного забезпечення Управління МВС України на Південній залізниці згідно п.п.10,11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до п.64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Позивач не погоджуючись з цим наказом та вважаючи його протиправним, звернулась з позовом до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов, суди виходили з того, що звільнення позивача здійснено відповідачем неправомірно, не в спосіб встановлений законом, а також відповідачем не розглянуто рапорт позивача про звільнення у зв'язку з переходом на іншу роботу.

Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015року № 580-VIII визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до пункту 1 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", зокрема, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон України "Про Національну поліцію" опублікований в газеті "Голос України" 06 серпня 2015 року № 141-142.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Згідно з пунктом 10 ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 11 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Порядок проходження служби працівниками органів внутрішніх справ України регулюється Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).

Згідно з пунктом 64 "г" Положення, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно до пункту 10 Положення, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з пунктом 17 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ передбачено, що вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Відповідно до абзацу 3 статті 184 Кодексу законів про працю України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Отже, зазначена норма чітко встановлює гарантію обмеження звільнення для жінок, які мають дітей - інвалідів, які потребують домашнього догляду та передбачає можливість такого звільнення лише у випадку повної ліквідації підприємства й за умови обов'язкового працевлаштування.

Разом з тим, Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій , що оскаржуваний наказ в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ було видано всупереч вимог чинного законодавства України, у зв'язку з чим наказ в цій частині є незаконним та правомірно скасовано судом.

Також, суди попередніх інстанцій прийшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про зобов'язання Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26 жовтня 2015 року про звільнення за пунктом 64 «З», у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв'язку із виявленням бажання проходити службу в Національній поліції України.

Судами встановлено, що 26 жовтня 2015року ОСОБА_1 даний рапорт було відправлено поштою через відділення поштового зв'язку № 17 Центру поштового зв'язку № 2 міста Кременчука Полтавської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», яке розташоване за адресою : м. Кременчук, вул. Троїцька (Красіна), 61/52, до Управління МВС України на Південній залізниці за адресою: 61093, м. Харків, вул. Карпівська, 3, «поштове відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення бланку опису (цінний лист, рекомендований )».

Доводи відповідача щодо не надсилання та не надходження зазначеного рапорту до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці спростовуються доказами, що були встановлені під час розгляду справи та містяться в матеріалах справи, а саме копією рапорту від 26 жовтня 2016 року, описом вкладення поштового відправлення, квитанцією про поштове відправлення.

Щодо зобов'язання поновити позивача на іншій рівнозначній посаді, необхідно зазначити наступне.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України викладеної у постановах від 28 жовтня 2014 року, 04 листопада 2014 року встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) зі працевлаштування працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов обґрунтованого висновку виключивши з абзацу 3 резолютивної частини постанови суду першої інстанції слова " у разі відсутності - на іншій рівнозначній посаді".

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2016 року в незміненій частині та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець