Справа № 334/5732/16-а(2-а/334/62/17)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.04.2018

К/9901/19567/18

№ 334/5732/16-а (2-а/334/62/17)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 334/5732/16-а (2-а/334/62/17) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними щодо нездійснення виплати пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя (надалі - Управління, відповідач), в якому просив:

- визнати неправомірними дії Управління щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії позивачу на підставі довідки прокуратури Запорізької області № 18-612вих-16 від 29 липня 2016 року;

- зобов'язати відповідача здійснити з 1 січня 2016 року перерахунок та виплату позивачу пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції від 12 липня 2001 року № 2663-III), яка була чинною на момент призначення пенсії, у розмір 90% від розміру місячної заробітної плати позивача, зазначеній у довідці прокуратури Запорізької області № 18-612вих-16 від 27 липня 2016 року, без обмеження граничного розміру пенсії.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 пенсії на підставі довідки прокуратури Запорізької області № 18-612вих-16 від 27 липня 2016 року. Зобов'язано Управління здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії відповідно до частин тринадцятої, вісімнадцятої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії), у розмірі 90% від розміру місячної заробітної плати, зазначеної у вищенаведеній довідці, без обмеження її максимального розміру з 1 серпня 2016 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017 року рішення першої інстанції скасовано, прийнято нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2017 року у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції статті 50- 1 Закону України від 5 листопада 1991 року N 1789-XII «Про прокуратуру» (надалі - Закон N 1789-XII ) та невідповідності цього судового рішення висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права. У заяві позивач просив скасувати рішення судів касаційної та апеляційної інстанцій, залишивши в силі постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2017 року.

Як на приклад неоднакового правозастосування ОСОБА_1 послався на постанову Вищого адміністративного суду України від 14 квітня 2016 року провадження № К/800/51579/15, ухвали Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2016 року провадження № К/800/41001/15, від 6 жовтня 2016 року провадження № К/800/4090/16, від 11 жовтня 2016 року провадження № К/800/11091/16, від 18 жовтня 2016 року провадження № К/800/19212/16, від 13 червня 2017 року провадження № К/800/30412/16, від 20 червня 2017 року провадження № К/800/10602/17, у яких суд по-іншому і, на переконання заявника, правильно застосував одні й ті самі норми матеріального права у подібних правовідносинах.

Також заявник зазначив, що дане рішення суду касаційної інстанції суперечить висновкам, викладеним в постановах Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі № 21-420а13, від 6 жовтня 2015 року у справі № 127/11720/14а,

Перевіривши наведені у заяві доводи, суд дійшов висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції статті 50-1 Закону № 1789-XII .

У рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції погодився із висновком суду апеляційної інстанції, що позивач не має право на перерахунок пенсії на підставі довідки прокуратури, оскільки на момент звернення заявника до відповідача із заявою про перерахунок пенсії частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-XII, що передбачали такий перерахунок, втратили чинність.

В ухвалах Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2016 року провадження №К/800/41001/15, від 6 жовтня 2016 року провадження № К/800/4090/16, від 11 жовтня 2016 року провадження №К/800/11091/16, від 18 жовтня 2016 року провадження №К/80019212/16, від 13 червня 2017 року провадження № К/800/30412/16, від 20 червня 2017 року провадження №К/800/10602/17, які надані заявником для порівняння, суд зазначив, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури повинна застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. При цьому зміст та обсяг досягнутих працівниками прокуратури соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції зазначеної норми матеріального права, суд прийшов до наступного висновку.

Щодо застосування даної правової норми Верховний Суд висловлював правову позицію у постанові від 20 лютого 2018 року у справі №711/6019/16-а.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом від 5 листопада 1991 року №1789-ХІІ "Про прокуратуру". Відповідно до статті 50-1 цього Закону позивачу призначено пенсію.

Частина вісімнадцята статті 50-1 цього Закону у редакції, чинній до 1 січня 2015 року передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема, частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ викладено у такій редакції: "Умови на порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Таким чином, законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 1 січня 2015 року делегував Уряду.

Урядом відповідний нормативно-правовий акт не прийнято і умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", згідно з Прикінцевими положеннями якого визнано такими, що втратив чинність Закон України від 5 листопада 1991 року №1789-ХІІ "Про прокуратуру", крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої , шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів.

Отже, на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії положення статті 50-1 Закону України від 5 листопада 1991 року №1789-ХІІ "Про прокуратуру", що регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

За частиною двадцятою статті 86 Закону № 1697-VІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постанова Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" (далі - постанова КМУ № 1013), якою підвищено розміри заробітку працівникам прокуратури та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 1 грудня 2015 року не містить положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

На час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначено не було.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачеві на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII, якими частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII та частину 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII викладено у новій редакції, не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, з 1 грудня 2015 року - початку застосування постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року №1013 та у зв'язку з набранням у подальшому чинності Законом України "Про прокуратуру" № 1697-VII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, пенсії, призначені за статтею 50-1 Закону України № 1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

Отже, суд касаційної інстанції, погодившись із висновком суду апеляційної інстанції, правомірно зазначив, що на час звернення позивача до Управління із заявою про перерахунок пенсії тринадцята та вісімнадцята частини статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які визначали право на перерахунок пенсій працівникам прокуратури, втратили чинність, у зв'язку з чим підстави для перерахунку пенсійних виплат відсутні.

У свою чергу, колегія суддів вказує, що постанова Вищого адміністративного суду України від 14 квітня 2016 року провадження № К/800/51579/15, надана заявником для порівняння, та постанова Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року у справі № 127/11720/14-а не можуть враховуватись як приклад неоднакового застосування статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ та як приклад суперечностей правових позицій, оскільки в даних справах позивачі оскаржують в судовому порядку здійснення перерахунку пенсійних виплат пенсійними органами відповідно до Закону України від 8 липня 2011 року N 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

У свою чергу, також є необґрунтованими доводи заявника щодо невідповідності висновку у судовому рішенні, про перегляд якого подана ця заява, постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі № 21-420а13, оскільки у цій справі правовідносини виникли щодо перерахунку пенсії особі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», якою були затверджені нові схеми посадових окладів працівників прокуратури.

Отже, обставини, встановлені у справі, що розглядається, не є подібними до обставин, встановлених у вищезазначених справах, а тому відсутні підстави для висновку про неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене та відповідно до частини першої статті 244 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року), суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М.М. Гімон

А.Ю. Бучик

Л.Л. Мороз