Справа № 826/22934/15
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 квітня 2018 року № 826/22934/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БОСМ»
доНаціональної академії медичних наук України
про визнання незаконним та скасування наказу,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БОСМ» (надалі - позивач, ТОВ «БОСМ») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної академії медичних наук України (далі - відповідач, НАМН України) про визнання незаконним та скасування наказу від 12.05.2014 №40 «Про затвердження Порядку надання дозволу на укладення установами НАМН України договорів оренди та здійснення контролю за ефективністю використання орендованого майна».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.10.2015 відкрито провадження у справі.

У зв'язку з припиненням повноважень судді щодо здійснення правосуддя, в провадженні якого перебувала адміністративна справа, справу було повторно розподілено між суддями.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Григоровича П.О.

Враховуючи зазначене, ухвалою Суду від 25.05.2017 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.08.2017.

Розгляд справи неодноразово відкладався, у зв'язку з необхідністю отримання додаткових доказів та пояснень сторін для правильного вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваний наказ не зареєстровано у Міністерстві юстиції України, крім того, його положення суперечать нормам Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а також не відповідають іншим вимогам законодавства.

Відповідач заперечує по суті заявлених позовних вимог з підстав, викладених в письмових запереченнях, що наявні в матеріалах справи.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017, а рішення постановлене з урахуванням п. 10 частини першої Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

12.05.2014 Національною академією медичних наук України прийнято наказ №40 «Про затвердження Порядку надання дозволу на укладення установами НАМН України договорів оренди та здійснення контролю за ефективністю використання орендованого майна».

Позивач вважаючи вказаний наказ протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до наступного висновку.

Предметом спору у даній справі є наказ Національної академії медичних наук України від 12.05.2014 №40, яким затверджено Порядок надання НАМН дозволу на укладення договорів оренди майна, що обліковується на балансах установ, віднесених до відання НАМН, до якого в якості додатку йде Типовий договір оренди майна установ, віднесених до відання НАМН.

Згідно з ч. 4 ст. 7, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», відповідно до законодавства та з урахуванням організаційно-правової форми наукової установи з метою забезпечення провадження її статутної діяльності засновником закріплюються за нею на основі права оперативного управління чи господарського відання або передаються їй у власність будівлі, споруди, майнові комплекси, комунікації, обладнання, транспортні засоби та інше майно.

Майно, що становить матеріально-технічну базу державної наукової установи, закріплюється за такою установою на основі права оперативного управління або господарського відання відповідно до організаційно-правової форми.

Основні засоби, інше майно та обладнання закріплюються за державними науковими установами на основі права оперативного управління або господарського відання відповідно до організаційно-правової форми.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» об'єкти майнового комплексу Національної академії наук України та об'єкти майнового комплексу галузевих академій наук належать відповідно Національній академії наук України та галузевим академіям наук на праві господарського відання і передаються ними організаціям, що віднесені до відання Національної академії наук України та до відання галузевих академій наук, на праві оперативного управління з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 4 цього Закону галузеві академії наук, здійснюючи повноваження з управління об'єктами майнового комплексу галузевих академій наук, забезпечують реалізацію прав держави як власника цих об'єктів, ефективно їх використовують та розпоряджаються цими об'єктами майнового комплексу у межах, визначених законодавством.

Відповідно до Статуту Національної академії медичних наук України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.1999 №1913 (далі - Статут), Академія є державною науковою організацією з проблем медицини та охорони здоров'я, заснованою на державній власності, яка діє відповідно до законодавства на самоврядній основі.

Згідно із п. 40 Статуту економічну основу діяльності Академії становлять основні та оборотні фонди, інше майно, в тому числі те, що використовується її науковими установами та організаціями, а також передане їй державою у безстрокове безоплатне користування без права зміни форми власності.

Відповідно до п. 43 Статуту майно закріплюється за науковими установами та організаціями на праві оперативного управління.

Згідно із пп. 4 п. 9 Статуту Академія здійснює в установленому порядку управління переданим їй державним майном, розподіляє бюджетні кошти, контролює їх використання.

Пунктом 7 Статуту передбачено, що Академія щороку звітує перед Кабінетом Міністрів України про результати наукової діяльності та використання коштів, виділених їй з державного бюджету.

Отже, Кабінетом Міністрів України делеговано функції з управління об'єктами державної власності Національній академії медичних наук України, тому, приймаючи спірний наказ та визначаючи порядок надання дозволу на укладення договорів оренди майна, що обліковуються на балансах установ, віднесених до відання НАМН, відповідач реалізував саме владно-управлінські функції, делеговані йому Урядом України.

Вказана позиція викладена в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2016 №826/22934/15.

Згідно доводів позивача наказ Національної академії медичних наук України від 12.05.2014 №40 не зареєстровано у Міністерстві юстиції України, а його положення суперечать нормам Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та іншим вимогам законодавства.

Суд проаналізувавши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку.

Згідно пункту 1 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, протиправно здійснив реєстрацію постанови Національної комісії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 28.12.1992 №731 (далі - Положення №731), державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які виступають суб'єктами нормотворення здійснюється відповідно до Указу Президента України від 03.10.1992 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та цього Положення.

Згідно пункту 3 Положення №731 на державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на це суб'єктами нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з грифами "Для службового користування", "Особливої важливості", "Цілком таємно", "Таємно" та іншими, а також прийняті в порядку експерименту.

Пунктом 2 Указу Президента України від 03.10.1992 №493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» визначено, що державну реєстрацію здійснюють: нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю - Міністерство юстиції України.

Відповідно до підпункту 8 пункту 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №228 (далі - Положення №228), Мін'юст відповідно до покладених на нього завдань: здійснює державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, а також інших органів, акти яких відповідно до законодавства підлягають державній реєстрації.

Пунктом 23 Статуту визначено, що рішення загальних зборів приймаються у формі постанови і є обов'язковими для виконання всіма членами Академії, науковими установами, підприємствами, організаціями Академії та структурними підрозділами і посадовими особами апарату президії Академії.

Згідно доводів відповідача спірний наказ є актом індивідуальної дії та містить положення персоніфікованого характеру.

Вказане позивачем не спростовано та не доведено зворотнього.

Зі змісту спірного наказу вбачається, що останній прийнятий на виконання постанови президії Національної академії медичних наук України з метою встановлення організаційного порядку надання НАМН дозволу на укладення договорів оренди майна, що обліковується на балансах установ, віднесених до відання НАМН, підвищення особистої відповідальності працівників за виконання покладених на них завдань під час надання дозволу на укладення договорів оренди установами НАМН, посилення контролю за ефективністю використання такого майна та коштів, отриманих від оренди державного майна.

Аналіз вказаного дає підстави дійти висновку, що спірний наказ не є нормотворчим та направлений на організацію внутрішнього порядку Національної академії медичних наук України, а відтак затверджений ним Порядок та додаток до порядку - Типовий договір, не мають пріоритету застосування порівняно з чинним законодавством України.

Отже, зазначені позивачем розбіжності у приписах спірного наказу, яким затверджено Порядок та Типовий договір не є підставою для скасування такого наказу, тому що пріоритетну силу має чинне законодавство України.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позовні вимоги, в даному випадку, не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.О. Григорович