Справа № 826/13604/17
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 квітня 2018 року № 826/13604/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Скидан С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
до про Приватного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс" накладення арешту,

за участю:

від позивача - Мегеда А.В.;

від відповідача - Яковенко Д.А.

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд накласти арешт на кошти та інші цінності Приватного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс", що знаходяться в банку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за відповідачем обліковується податковий борг в розмірі 543226,01 грн, при цьому, у платника податків відсутнє майно, відповідно, вважає, що є підстави для накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку на підставі підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України.

Ухвалами суду від 04.12.2017 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/13604/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судове засідання.

15.01.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 63-67). Зазначив, що для звернення до суду з позовом про адміністративний арешт коштів платника податків необхідною умовою є прийняття податковим органом рішення про адміністративний арешт. На переконання позивача відсутність рішення контролюючого органу про арешт майна Приватного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс" є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні 05.04.2018 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях.

У судовому засіданні 05.04.2018 на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

26.06.2017 Головним управлінням ДФС у м. Києві було сформовано та надіслано на адресу Приватного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс" податкову вимогу № 40658-17 про сплату боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями в сумі 108319,37 грн (а.с. 49).

Також, 26.06.2017 Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення № 40658-17 про опис майна у податкову заставу (а.с. 48).

Отримавши податкову вимогу відповідач листом від 24.07.2017 № 353 повідомив позивача, що не має можливості сплатити податковий борг у зв'язку з тим, що на банківські рахунки накладено арешт та діяльність підприємства повністю зупинена (а.с. 27).

На підтвердження своїх доводів відповідач до вказаного листа додав постанови державних виконавців про арешт майна боржника, прийнятих у межах виконавчих проваджень № 53571648 та № 53884305 (а.с. 28-33).

Разом з тим, станом на 06.09.2017 за ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" обліковується податковий борг в загальній сумі 543226,01 грн, у тому числі: 369014,90 грн - з земельного податку з юридичних осіб та 174211,11 грн - з орендної плати з юридичних осіб (а.с. 8).

Вказана сума податкового боргу виникла у зв'язку з несплатою позивачем самостійно визначених сум податкових зобов'язань з земельного податку з юридичних осіб та з орендної плати з юридичних осіб у податкових деклараціях за 2017 рік (а.с. 37-39, 42-44).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 26.06.2017 № 40658-17 про опис майна у податкову заставу податковим керуючим при проведенні опису майна відповідача встановлено відсутність у платника податків майна, що зафіксовано у акті від 11.09.2017 № 785/26-15-17-02-15 (а.с. 25-26).

У вказаному акті голова правління ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" Гудзенко С.Г. підтвердив відсутність майна, яке може бути описано у податкову заставу.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які належать на праві приватної власності відповідачу, знаходяться в іпотеці, відповідно не можуть бути джерелом погашення податкового боргу (а.с. 13-22).

З огляду на відсутність майна у відповідача, яке можливо було б реалізувати з метою погашення податкового боргу, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

При цьому, відповідач вважає, що арешт коштів платника податків може бути застосований виключно після накладення арешту на майно платника податків та підтвердження обґрунтованості такого арешту судом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Дані види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Зазначене випливає з системного аналізу правових норм, які містяться у статті 94 Податкового кодексу України. Дані норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків.

Додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94 названого Кодексу, саме і визначені підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження.

Такими підставами є:

1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг;

2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу;

3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Відсутність підстав для застосування арешту коштів платника податків, передбачених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, серед підстав для застосування адміністративного арешту, що входять до переліку, встановленого пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, не може розглядатися як перешкода для застосування арешту коштів на рахунках платника податків у відповідних випадках.

Вищевикладене пояснюється тим, що норма підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України є імперативною і обов'язковою до виконання, зміст її є самостійним, чітким і зрозумілим.

Ця норма та пункт 94.2 статті 94 Податкового кодексу України не заперечують за змістом одне одного, оскільки регулюють різні правовідносини. Так, норми пункту 94.2 Податкового кодексу України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість, підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України регулює інше коло суспільних відносин, а саме: питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, в специфічній ситуації за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

Визначений у підпункті 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України механізм реалізовується постановою Національного Банку України від 21.01.2004 №22, якою затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті.

Відповідно до пунктів 10.1, 10.3 вказаної Інструкції виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця (далі - виконавець), судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження (далі - документ про арешт коштів).

Арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах.

Враховуючи наведене та те, що матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача податкового боргу в сумі 543226,01 грн, що не заперечувалось і представником відповідача, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача та наявність підстав для накладення арешту на кошти та інші цінності Приватного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс" в банках, обслуговуючих платника податків, в межах суми податкового боргу.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи, що відповідачем не спростовано доводів позивача та не надано суду доказів погашення податкового боргу, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, Шолуденка, 33/19, ід. код 39439980) задовольнити.

Накласти арешт на кошти та інші цінності Приватного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 83-а, ід. код: 22890514), в банках, обслуговуючих платника податків, в межах суми податкового боргу в розмірі 543226,01 грн.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

СуддяВ.П. Катющенко
Повний текст рішення складено та підписано 13 квітня 2018 року.