Справа № 812/1612/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

12 квітня 2018 року

справа №812/1612/16

адміністративне провадження №К/9901/1294/17, №К/9901/3599/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Ханової Р. Ф.,

суддів - Гончарової І. А., Олендера І.Я.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» та Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року у складі судді Чиркіна С. М. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року у складі колегії суддів Сухарька М. Г., Блохіна А. А., Гаврищук Т. Г. у справі №812/1612/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Луганськтепловоз» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі - податковий орган, відповідач у справі), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області (далі по тексту Казначейство), з урахуванням уточнень, про визнання протиправною бездіяльності податкового органу, що втілилася у невнесенні заяви позивача про повернення суми бюджетного відшкодування за квітень 2016 року на суму 1 254 668 грн до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та зобов'язання відповідача внести заяву позивача про повернення суми бюджетного відшкодування за квітень 2016 року 1 254 668 грн до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року, позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність податкового органу, що втілилася у невчиненні законодавчо передбачених дій щодо перевірки достовірності нарахування Товариством суми бюджетного відшкодування, визначеної у заяві про повернення суми бюджетного відшкодування за квітень 2016 року на суму 1 254 668 грн. для внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зобов'язано відповідача провести документальну перевірку достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованого у декларації за квітень 2016 року 1 254 668 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з протиправності бездіяльності податкового органу, оскільки утримання податковим органом від надання підтвердження достовірності нарахування бюджетного відшкодування шляхом непроведення документальної перевірки порушило вимоги Податкового кодексу України щодо порядку та строків бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість, і могло мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів позивача.

21 грудня 2017 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга відповідача.

26 грудня 2017 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу відповідача залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення виявлених недоліків касаційної скарги з моменту отримання цієї ухвали.

11 січня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача.

11 січня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача та витребувано з Луганського окружного адміністративного суду справу № 812/1612/16.

15 січня 2018 року до Верховного Суду надійшло клопотання про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги.

21 січня 2018 року справа № 812/1612/16 надійшла до Верховного Суду.

22 січня 2018 року ухвалою Верховного Суду відповідачу продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги та надано десятиденний строк для усунення виявлених недоліків касаційної скарги з моменту отримання цієї ухвали.

05 лютого 2018 року відповідачем усунуто недоліки касаційної скарги.

09 лютого 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за наслідками усунення відповідачем недоліків касаційної скарги.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 82.4 статті 82, пункту 200.11 статті 200 Податкового кодексу України, статей 159, 170 Кодексу адміністративного судочинства України, просить скасувати судові рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У касаційній скарзі позивач із посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права доводить помилкове застосування пунктів 200.1, 200.4, 200.5, 200.7, 200.8, 200.12-200.15 статті 200 Податкового кодексу України, статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та просить скасувати судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

29 січня 2018 року та 01 березня 2018 року до Верховного Суду надійшли відзиви на касаційні скарги сторін у справі.

Зміст та вимоги, викладені у відзивах сторін, відтворюють позиції кожної з них, що містяться у касаційних скаргах.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційних скарг.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили.

До вересня 2016 року позивач перебував на податковому обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби, а з 16 вересня 2016 року Товариство переведено на обслуговування до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби, правонаступником якої є Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України.

На час розгляду судової справи позивач перебуває на податковому обліку як платник податків в Харківському управлінні Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, яке є структурним підрозділом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України та здійснює всі повноваження передбачені Податковим кодексом України щодо адміністрування податків та зборів підприємств на обліку, зокрема Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз».

18 травня 2016 року Товариство подало до податкового органу декларацію з податку на додану вартість за квітень 2016 року щодо бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку сум у розмірі 1 254 668 грн.

У червні 2016 року податковим органом проведено камеральну перевірку Товариства, за результатами якої 19 червня 2016 року складено висновок № 11/28-05-40/05763797, відповідно до якого встановлено підстави для додаткового дослідження суми податкового кредиту, у зв'язку з потребою з'ясування обґрунтованості нарахувань сум, сформованих за операціями з платниками, діяльність яких Службою безпеки України та Державною казначейською службою України вважається такою, що потребує додаткового дослідження через їх причетність до функціонуючих непідконтрольних Україні територій.

Рішення про відшкодування заявленої суми, під час проведення камеральної перевірки, контролюючим органом прийнято не було.

20 серпня 2013 року позивач подав заяву про повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (Д4) за квітень 2016 року у розмірі 1 254 668 грн.

Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) визначено, що бюджетним відшкодуванням є відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) та строки проведення розрахунків до 01 січня 2017 року визначались положеннями статті 200 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 200.7 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

У строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що за результатами проведеної камеральної перевірки у червні 2016 року податковим органом складено висновок, яким встановлено підстави для додаткового дослідження сум податкового кредиту у зв'язку з потребою з'ясування обґрунтованості нарахування таких сум, а відтак суми, заявлені до бюджетного відшкодування, погоджені не були.

Суди попередніх інстанцій, оцінюючи обставини справи, дійшли до обґрунтованого висновку про допущення контролюючим органом бездіяльності під час процедури узгодження сум заявленого позивачем до відшкодування податку на додану вартість, оскільки не було виконано вимоги статті 78 Податкового кодексу України з організації та проведення документальної позапланової перевірки правомірності декларації декларування заявленого до відшкодування з бюджету ПДВ за квітень 2016 року із урахуванням висновків камеральної перевірки від 19 червня 2016 року.

Відповідно до підпункту 200.7.2 пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до кожного відповідного Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Водночас, під час розгляду справи судами попередніх інстанцій відповідач надав суду копії листа Державної казначейської служби від 26 травня 2017 року, в якому останнє інформує Харківське управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України з приводу бюджетного відшкодування Товариству податку на додану вартість про те, що Службою безпеки України зупинено операції з бюджетними коштами на користь позивача в зв'язку з існуванням можливості витрачання цих коштів на фінансування терористичної діяльності.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про Службу безпеки України» у разі проведення заходів щодо боротьби з тероризмом і фінансуванням терористичної діяльності Служба безпеки України, її органи і співробітники мають право ініціювати згідно із законом питання накладення на невизначений строк арешту на активи, що пов'язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них за зверненням особи, яка може документально підтвердити потреби в покритті основних та надзвичайних витрат.

З оглядну на наведене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що податковий орган всупереч вимогам чинного податкового законодавства не здійснив перевірку даних, зазначених у декларації за квітень 2016 року у спосіб, встановлений законом, а отже є необхідність відновлення порушеного права платника податку шляхом зобов'язання податкового органу провести документальну перевірку достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованого Товариством у декларації з податку на додану вартість за квітень 2016 року на суму 1 254 668 грн.

Доводи відповідача, зазначені у касаційній скарзі, Суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи і не враховують комплексне тлумачення норм матеріального права, надане у цьому рішенні.

Аргументи позивача, викладені у касаційній скарзі, щодо необхідності бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1 254 668 грн. є неприйнятними з огляду на те, що за результатами камеральної перевірки податкове зобов'язання з податку на додану вартість за квітень 2016 року погоджено не було.

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційні скарги Товариства та податкового органу залишаються без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року у справі №812/1612/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Р.Ф.Ханова

Судді І.А.Гончарова

І.Я.Олендер