Справа № 2а-4334/10/2370
Суддя: А.С. Чала
Дата ухвалення: 2010-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 2а-4334/10/2370

15.10.2010 р. м. Черкаси

15 год. 15 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чалої А.С.,

при секретарі - Журавлі В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1- за довіреністю,

представника відповідача ОСОБА_2 - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Металоінвест»до державної податкової інспекції у місті Черкаси про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулося ТОВ «Металоінвест», в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у місті Черкаси від 16.08.2010 року № /0 про визначення ТОВ «Металоінвест»податкового зобовязання з податку на додану вартість з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій в сумі 137730 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та пояснив, що 06 серпня 2010 року державною податковою інспекцією у місті Черкаси було проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку податкової декларації з податку на додану вартість та прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 16.08.2010 року, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання в розмірі 137730 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ТОВ «Металоінвест»було правомірно включено до податкового кредиту в декларації за квітень 2010 року суму податку на додану вартість сплачену постачальнику в ціні товару, про що свідчать належним чином отримані від контрагента - постачальника податкові накладні та платіжні доручення. Висновки податкового органу про те, що позивачем порушено передбачений Законом України «Про податок на додану вартість»порядок формування податкового кредиту є протиправним, оскільки сама господарська операція не була предметом дослідження перевірки, а відповідальність до підприємства застосована лише за неподання податкової звітності контрагентом, тобто з підстав на які впливати позивач не міг. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку.

Представник відповідача проти заявленого адміністративного позову заперечує, мотивуючи це тим, що відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість»саме податкова декларація з додатками є документом, який підтверджує факт виникнення податкових зобовязань, а отже правомірність і законність виданих податкових накладних. Як наслідок, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями. У звязку з чим у випадку невідображення контрагентом платника податків податкових зобовязань в декларації або її неподання, дані такої податкової декларації спростовуватимуть відомості, наведені у виданих ним податкових накладних, а тому такі накладні не можуть підтверджувати право платника податків на податковий кредит, оскільки були виписані з порушенням п.п. 7.2.3 п. 7.2, п.п. 7.3.1 п. 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Заслухавши доводи представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом було проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку податкової декларації з податку на додану вартість ТОВ «Металоінвест»за квітень 2010 року, про що складено акт № 4621/15-2/33282843 від 06.08.2010 року.

Перевіркою встановлено, що розмір податку, зазначеного платником у декларації є меншим, ніж визначено за результатами документальної невиїзної (камеральної) перевірки, оскільки при заповненні податкової декларації платником порушено п.п. 7.4.5 п. 7.4 та п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року № 168/97, а саме: неправомірно включено до податкового кредиту податкові накладні з податку на додану вартість в сумі 131171 грн. 30 коп. ТОВ «Торговельна компанія «Юрал -Плюс»звітність з податку на додану вартість за квітень 2010 року не подавало.

Далі висновки податкового органу ґрунтуються на наступних положеннях Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону № 168/97 - податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобовязань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів. Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Згідно п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону № 168/97 - датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

У звязку з видачею податкових накладних у платника податків повинні виникнути податкові зобовязання, які він зобовязаний відобразити в податковій декларації з податку на додану вартість.

Відповідно до п. 1.11 ст.1 Закону № 2181-ІІІ, податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору. Згідно п.п. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ, платник податків самостійно обчислює суму податкового зобовязання, яку зазначає у податковій декларації. Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ, податкове зобовязання, самостійно визначене платником податків у поданій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Підпунктом 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Отже, податковий орган прийшов до висновку, що в звязку з неподанням продавцем ТОВ «Торгівельна компанія «Юрал-Плюс»декларації по податку на додану вартість за квітень 2010 року, не підтверджено відомості наведені у виданих ним податкових накладних, а тому такі накладні не підтверджують право ТОВ «Металоінвест»на податковий кредит, оскільки були виписані з порушенням п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону № 168/97.

Таким чином ТОВ «Металоінвест»в порушення п.п. 7.2.3 п. 7.2 та п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97, завищив податковий кредит за квітень місяць 2010 року на суму 131171 грн. 30 коп.

На підставі акту перевірки № 4621/15-2/33282843 від 06.08.2010 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.08.2010 року № /0 про визначення ТОВ «Металоінвест» податкового зобовязання з податку на додану вартість з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій в сумі 137730 грн.

Суд вважає зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, а позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних мотивів.

Спеціальним законом, який визначає платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку на додану вартість до бюджету є Закон України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997р. № 168/97-ВР.

Податковий кредит відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»- сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8.1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такого платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку (пункт 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Відповідно до п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 зазначеного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Право на нарахування податку на додану вартість та складання податкових накладних надається особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону, відповідно до якої особи, що підпадають під визначення платників податку згідно із статтею 2 Закону України «Про податок на додану вартість», зобов'язані зареєструватися як платники податку на додану вартість (п.п. 7.2.4 пункту 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Будь-якій особі, діяльність якої підлягає оподаткуванню, податковим органом присвоюється індивідуальний податковий номер та видається свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість за її заявою.

Відповідно до положень Закону України «Про податок на додану вартість»податкова накладна є єдиною підставою для визначення сум податкового кредиту, оскільки тільки цей документ підтверджує одну з подій, що її здійснено покупцем: чи то оплату покупцем товару чи отримання товару від продавця, що є підставою для виникнення податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

При цьому податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобовязань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Згідно з підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»податкова накладна має містити зазначені окремими рядками: порядковий номер, дату виписування, назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, податковий номер платника податку (продавця та покупця), опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг).

Податкові накладні: № 99 від 01.04.2010 р., № 103 від 05.04.2010 р., № 105 від 12.04.2010 р., № 109 від 12.04.2010 р., № 120 від 13.04.2010 р., № 121 від 15.04.2010 р., № 127 від 16.04.2010 р., № 128 від 19.04.2010 р., № 129 від 19.04.2010 р.,№ 132 від 21.04.2010 р., № 137 від 23.04.2010 р., № 140 від 26.04.2010 р., № 141 від 26.04.2010 р., № 143 від 28.04.2010 р., № 144 від 30.04.2010 р., № 145 від 30.04.2010 р., виписані позивачу його контрагентом «Торгівельна компанія «Юрал-Плюс», складені у відповідності до вимог п.п. 7.2.1 п. 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

В ході судового розгляду справи встановлено, що документами, які досліджувались під час проведення камеральної перевірки, були лише декларація з податку на додану вартість подана 13.05.2010 року вх. НОМЕР_1; додаток № 5 до декларації з податку на додану вартість за квітень 2010 року «Розшифровка податкових зобовязань та податкового кредиту розрізі контрагентів»від 13.05.2010 року вх. НОМЕР_2; дані програми звірки розшифровок податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за квітень 2010 року, що свідчать про завищення податкового кредиту.

Тобто, цілком зрозуміло, що податковий орган під час проведення документальної невиїзної (камеральної) перевірки не досліджував реальність господарської операції, її фактичне вчинення, дійсність самого правочину, не перевіряв податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, проте дійшов висновку про порушення ТОВ «Металоінвест»Закону України «Про податок на додану вартість»лише на підставі аналізу додатку № 5 до декларації з податку на додану вартість за квітень 2010 року «Розшифровка податкових зобовязань та податкового кредиту розрізі контрагентів», з якого вбачається, що контрагентом позивача не подано податкову звітність з податку на додану вартість.

Статтею 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»№ 509-XII від 04.12.1990 р. передбачено право органів державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його установ (далі - платники податків).

Ведення податкового обліку відповідно до статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість»та статей 1 і 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№ 2181-III від 21.12.2000 року покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Таким чином суд вважає, що порушення, допущене контрагентом позивача (неподання податкової звітності), не може впливати на права та обовязки іншого платника податків (позивача), а висновок податкового органу про завищення позивачем суми податкового кредиту є передчасним, а отже і визначення відповідачем за наслідками проведення документальної невиїзної (камеральної) перевірки податкового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 137730 грн. є неправомірним.

Всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним спірного рішення з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову в повному обємі.

Керуючись статтями 86, 94, 159, 160, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у місті Черкаси від 16.08.2010 року № /0 про визначення товариству з обмеженою відповідальністю «Металоінвест»податкового зобовязання з податку на додану вартість з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій в сумі 137730 (сто тридцять сім тисяч сімсот тридцять) грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.С. Чала