Справа № 826/9790/16
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9790/16 Суддя (судді) першої інстанції: Катющенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю:

секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

позивача - ОСОБА_2,

представників Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві - Левенець В.О., Кисляк Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2017 року (дата виготовлення повного тексту рішення невідома) у справі за позовом ОСОБА_2 до Комісії з реорганізації Держспоживінспекції України, Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві про визнання незаконним звільнення, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Комісії з реорганізації Держспоживінспекції України, Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві, у якому просив:

- визнати незаконним та зобов'язати голову комісії з реорганізації Держспоживінспекції України скасувати наказ від 01.06.2016 № 119-к щодо звільнення ОСОБА_2 з посади заступника начальника Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві;

- зобов'язати Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів поновити ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві та здійснити відповідні записи до трудової книжки;

- у разі ліквідації Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів та його територіальних органів, зобов'язати Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, як правонаступника, вчинити заходи з працевлаштування позивача на посаду рівнозначній посаді, яку він обіймав до звільнення;

- зобов'язати Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів, а у разі її ліквідації - Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів або Головне управління Держпродспоживслужби у м. Києві, як правонаступників, сплатити на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.06.2016 по день поновлення на роботі;

- зобов'язати Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів сплатити на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 4086,00 грн;

- у разі ліквідації Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів зобов'язати Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів або Головне управління Держпродспоживслужби у м. Києві, як правонаступників, сплатити на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 4086,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 грудня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ голови комісії з реорганізації Держспоживінспекції України від 01.06.2016 № 119-к "Про звільнення ОСОБА_2.". Скасовано наказ голови комісії з реорганізації Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві від 02.06.2016 № 137-к "Про звільнення ОСОБА_2 ". Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві з 3 червня 2016 року. Стягнуто на користь ОСОБА_2 з Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві 80089,52 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Держпродспоживслужби у м. Києві просить зазначене рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування доводів своєї скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Свої доводи обґрунтовує тим, що звільнення позивача за пунктом 1 статті 40 КЗпП відбулось з чітким дотриманням вимог трудового законодавства.

До Київського апеляційного адміністративного суду 23.02.2018 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він зазначає, що судом першої інстанції винесено обґрунтоване рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин по справі та з врахуванням норм чинного законодавства та просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 грудня 2017 року - без змін.

У судовому засіданні 12 квітня 2018 року представники апелянта апеляційну скаргу підтримали. Позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2017 в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив наступні обставини, які учасниками процесу не оскаржуються.

Наказом в.о. голови Держспоживінспекції України від 28.04.2014 № 119-к ОСОБА_2 призначено з 5 травня 2014 року на посаду заступника начальника Інспекції з питань захисту прав споживачів у місті Києві як такого, що пройшов за конкурсом.

Згідно з наказом голови комісії з реорганізації Держспоживінспекції України від 01.06.2016 № 119-к ОСОБА_2 звільнено 2 червня 2016 року з посади заступника начальника Інспекції з питань захисту прав споживачів у місті Києві відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП.

На підставі зазначеного наказу, головою Комісії з реорганізації Інспекції з питань захисту прав споживачів у місті Києві видано наказ від 02.06.2016 № 137-к "Про звільнення ОСОБА_2.".

Вважаючи, що звільнення відбулось з порушенням норм трудового законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача з роботи відбулося з порушенням вимог законодавства про працю, що позбавило можливості позивача використати своє право на іншу роботу в реорганізованій установі.

Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіряючи у межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення місцевого адміністративного суду, зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина шоста статті 43 Конституції України, якій кореспондує стаття 51 Кодексу законів про працю України, гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього ж Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Таким чином, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Правова позиція у спірних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду України від 10 березня 2015 року у справі № 21-52а15 та від 04.08.2010 року у справі № 6-8884св10.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено: Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, реорганізувавши шляхом перетворення Державну ветеринарну та фітосанітарну службу і приєднавши до Служби, що утворюється, Державну інспекцію з питань захисту прав споживачів і Державну санітарно-епідеміологічну службу та поклавши на Службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються (крім функцій з реалізації державної політики у сфері племінної справи у тваринництві, у сфері охорони прав на сорти рослин, у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), а також функції із здійснення державного контролю (нагляду) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; здійснення державного нагляду (контролю) у сфері туризму та курортів.

Зазначеною постановою установлено, що центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються. Права та обов'язки центральних органів виконавчої влади, що ліквідуються, передаються відповідним центральним органам виконавчої влади, на які цією постановою покладено функції з реалізації державної політики у відповідній сфері. Центральні органи виконавчої влади, що припиняються згідно з цією постановою, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах до завершення здійснення заходів з утворення центральних органів виконавчої влади, яким передаються повноваження та функції центральних органів виконавчої влади, що припиняються.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1092 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" (далі - Постанова КМУ № 1092) вирішено:

1. Утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за переліком згідно з додатком 1;

2. Реорганізувати територіальні органи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби, Державної інспекції з питань захисту прав споживачів та Державної санітарно-епідеміологічної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за переліком згідно з додатком 2;

3. Установити, що територіальні органи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби, Державної інспекції з питань захисту прав споживачів та Державної санітарно-епідеміологічної служби продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Відповідно до додатку 1 Постанови № 1092 реорганізовано Інспекцію з питань захисту прав споживачів у м. Києві, Головне управління Держсанепідслужби у м. Києві, Головне управління Держсанепідслужби на водному транспорті, Головне управління Держсанепідслужби на залізничному транспорті, Головне управління Держсанепідслужби на повітряному транспорті, Головне управління ветеринарної медицини в м. Києві шляхом приєднання до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 лютого 2016 року позивач ознайомлений з попередженням про наступне вивільнення. Втім, одночасно з попередженням про наступне вивільнення, роботодавцем не було запропоновано позивачу інших наявних вакантних посад в зв'язку з відсутністю структури та штатного розпису територіального органу Держпродспоживслужби у відповідній області.

Лише 04.05.2016 позивач був ознайомлений з пропозицією про переведення на посаду головного спеціаліста відділу ринкового нагляду Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві.

Як зазначено апелянтом, позивача було звільнено в зв'язку з його відмовою від запропонованої роботи.

Разом з тим, матеріали справи не містять належним чином оформленої відмови позивача від переведення на запропоновану посаду. Заперечує вказану відмову і сам позивач.

При цьому, колегія суддів зазначає, що саме повідомлення також містило вказівку про необхідність надати відповідь про прийняте рішення позивачем у письмовій формі.

Вказані обставини також не були спростовані представниками апелянта під час апеляційного розгляду справи, в зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для звільнення позивача у зв'язку з відмовою останнього від переведення на запропоновану посаду.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, з доданої до матеріалів справи довідки від 14.11.2017 № 13.0/15253 вбачається, що станом на 01.06.2016 в Головному управлінні Держпродспоживслужби в м. Києві існувало ряд вакантних посад (в загальному, за винятком лікарів, щонайменше 20 посад), які відповідно до своєї кваліфікації міг обіймати позивач, і лише одна з них була запропонована позивачеві.

З наведеного вбачається, що позивача було звільнено з посади без дотриманням вимог статей 40 та 49-2 КЗпП України, чим порушено його на працю, що охороняється Конституцією України.

Дії відповідачів по запропонуванню позивачу лише однієї з наявних у вказаній вище довідці вакантних посад не можуть вважатися виконанням обов'язку роботодавця визначеного ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що єдина посада головного спеціаліста, яка залишилася вакантною, була запропонована позивачу майже через три місяці після попередження про наступне вивільнення, коли вже всі інші посади, в тому числі і рівнозначні - заступник начальника новоствореного Управління, були укомплектовані.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Позивача було звільнено зі служби з порушенням встановленої законом процедури, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі є обґрунтованими.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100.

За змістом пункту 2 цього Порядку середня заробітна плата у випадку вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню.

За даними довідки Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві від 30.11.2017 № 12.0/16220 у квітні 2016 року позивачу нараховано заробітну плату в сумі 4086,25 грн., у травні 2016 року - 4086,25 грн.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 204,31 грн. (8172,50 грн. (заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні)/40 (фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні)).

Отже, за час вимушеного прогулу з 03.06.2016 по 26.12.2017 (392 робочих дня) на користь позивача підлягають стягненню кошти у сумі 80 089,52 грн.

Стосовно доводів апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимогу позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві, як правонаступника Державної інспекції України з питань прав споживачів, всупереч тому, що вказаний висновок є помилковим, колегія суддів зазначає, що вказані доводи апелянта спростовуються наведеними вище положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" та постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1092 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади".

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про наявність підстав задоволення позову ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та дотриманні норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

Поряд із цим, надавши правову оцінку всім доводам скаржника, викладеним у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що ним не спростовано правильності висновків місцевого адміністративного суду.

Під час апеляційного перегляду, судом апеляційної інстанції не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, а тому колегія суддів не вбачає правових підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги згідно з ч. 2 ст. 308 КАС.

Відповідно до ст. 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 329 КАС, Київський апеляційний адміністративний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комісії з реорганізації Держспоживінспекції України, Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві про визнання незаконним звільнення, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повне судове рішення складено 12 квітня 2018 року