Справа № 175/2129/17(2-а/175/53/17)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"04" квітня 2018 р. м. Дніпро справа № 175/2129/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції

на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 р. у справі № 175/2129/17

за позовом ОСОБА_1

до інспектора 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції Кравцова Станіслава Валерійовича

про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановив:

У червні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- скасувати постанову серії ЕАА № 110042 від 11.06.2017 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді адміністративного стягнення - штрафу у розмірі 425 грн. за ч. 1 ст. 126 КУпАП;

- провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 р. позов задоволено, а саме скасовано постанову серії ЕАА №110042 від 11 червня 2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за частиною 1 ст.126 КУпАП, та закрито провадження по справі.

Постанова мотивована тим, що відповідач не довів суду правомірність прийняття оскарженої постанови про адміністративне правопорушення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, скаржник оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В апеляційній скарзі зазначає, що інспектор патрульної поліції при винесенні оскаржуваної постанови керувався Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001р. (надалі - ПДР), КУпАП, в

постанові чітко описані правопорушення, які були скоєні, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права.

Відповідно до ст. 258 КУпАП, ст. 33 КУпАП відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. ст. 213, 222, 258 КУпАП Національна поліція України уповноважена через своїх співробітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Відповідно до норм КАС України суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що постановою інспектора патрульної поліції Кравцова С.В. серії ЕАА №110042 від 11 червня 2017 року до позивача застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до вказаної постанови позивач 11 червня 2017 року о 09:09 год. по вул. Передовій у м. Дніпрі керував транспортним засобом ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_1, на якому відсутнє лобове скло та без страхового поліса, чим порушив п. 31.1 ПДР.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову, оскільки відповідачем не подано до суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують доводи позивача, які б дозволили вказати на достовірність обставин, викладених в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині скасування оскарженої постанови серії ЕАА №110042 від 11 червня 2017 року з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Підпунктом 31.1 ПДР встановлено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Зі змісту норм ст.ст. 251, 252, 280 КУпАП вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за ч. 1 ст. 126 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

У рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо достовірно встановити вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, ані відповідач, ані скаржник суду не надали.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, скаржник не довів суду правомірність прийняття інспектором патрульної поліції Кравцовим С.В. постанови серії ЕАА №110042 від 11 червня 2017 року, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову позивача в частині скасування цієї постанови.

Щодо позовних вимог позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

На час ухвалення судом першої інстанції постанови від 12 грудня 2017 р. КАС України не було передбачено право суду закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції помилково вирішив питання про закриття справи про адміністративне правопорушення, оскільки це на час вирішення справи не належало до компетенції суду та було дискреційними повноваженнями органу, який розглядає справу про адміністративне правопорушення. Таким чином, суд не міг приймати рішення замість цього органу та переймати на себе його повноваження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що постанову суду області від 12 грудня 2017 р. слід скасувати в частині задоволених позовних вимог про закриття справи про адміністративне правопорушення та відмовити у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині постанову суду від 12 грудня 2017 р. слід залишити без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 р. у справі № 175/2129/17 скасувати в частині задоволених позовних вимог про закриття справи про адміністративне правопорушення та відмовити у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко