Справа № 813/3061/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/546/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Затолочного В.С. та Бруновської Н.В.,

з участю секретаря судового засідання - Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю «Модем» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2017р. в адміністративній справі за позовом Головного управління ДФС у Львівській обл. до Відкритого акціонерного товариства «Модем» про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває в податковій заставі (суддя суду І інстанції: ОСОБА_3; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 10 год. 43 хв. 27.11.2017р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 04.12.2017р.),-

В С Т А Н О В И В:

31.08.2017р. Головне управління ДФС у Львівській обл. (надалі позивач, податковий орган, ГУ ДФС у Львівській обл.) звернулося до суду із адміністративним позовом, в якому просило надати дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу Відкритого акціонерного товариства «Модем» (надалі відповідач, платник податків, ВАТ «Модем») за рахунок майна, що перебуває в податковій заставі (а.с.4-5).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2017р. заявлений позов задоволено; надано дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна ВАТ «Модем», що перебуває в податковій заставі (а.с.144-145).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю /ОСОБА_4/ «Модем», який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.149-150).

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що у позивача наявне судове рішення про стягнення з відповідача суми податкового боргу в розмірі 171671 грн., відтак погашення всієї суми боргу в розмірі 677621 грн. 04 коп. за рахунок реалізації майна, що знаходиться в податковій заставі, є порушенням процедури без попереднього звернення до суду з вимогою про стягнення коштів в сумі 677621 грн. 04 коп. Також позивачем не надано доказів надсилання податкової вимоги на суму 677621 грн. 04 коп. щодо кожної складової податкового боргу окремо. Звідси, позивачем не доведено право на звернення з вимогою щодо реалізації майна.

Окрім цього, після винесення постанови Львівського окружного адміністративного суду від 23.08.2016р. у справі № 813/1591/16 апелянт здійснював сплату податкового боргу, що не було враховано судом першої інстанції; також в рішенні суду не конкретизовано майно, що може бути реалізоване позивачем.

У звязку із реорганізацією ВАТ «Модем» судом апеляційної інстанції в порядку ч.1 ст.52 КАС України допущено заміну відповідача його правонаступником - ОСОБА_4 «Модем» (а.с.6-8, 21-23).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, за відповідачем ОСОБА_4 «Модем» значиться на час звернення до суду із розглядуваним позовом податковий борг у розмірі 677621 грн. 04 коп. (а.с.9), з яких:

по податку на прибуток 171569 грн. 93 коп. (в тому числі 153494 грн. 94 коп. за основним платежем, 15000 грн. за штрафними санкціями та 3074 грн. 99 коп. пені);

по ПДВ 506051 грн. 11 коп. (в тому числі 475570 грн. за основним платежем, 11188 грн. 33 коп. за штрафними санкціями та 19292 грн. 78 коп. пені).

Наявність вказаної заборгованості стверджується представленими податковим органом доказами і не спростована відповідачем під час судового розгляду.

З метою погашення вказаного податкового боргу позивачем скеровувалася на адресу відповідача податкова вимога № 1553-23 від 09.02.2016р. на суму 126307 грн. 57 коп. (вручена під розпис головному бухгалтеру 09.02.2016р.) (а.с.15).

Окрім цього, позивачем представлено судове рішення, згідно якого з відповідача на користь державного бюджету підлягають стягненню грошові кошти у рахунок погашення податкового боргу.

Зокрема, згідно постанови Львівського окружного адміністративного суду від 23.08.2016р. у справі № 813/1591/16 стягнуто з рахунків ОСОБА_4 «Модем» у банках, обслуговуючих цього платника податків, до державного бюджету 171671 грн. податкового боргу (а.с.16-17).

Примусове виконання вказаного судового рішення здійснювалося банківськими установами на підставі скерованих позивачем інкасових доручень № 426/11 від 28.11.2016р., № 1 від 14.02.2017р., № 46 від 03.07.2017р., які були повернуті без виконання через відсутність достатніх коштів на банківських рахунках (а.с.18-20).

Також податковим органом складені Акти опису майна, на яке поширюється право податкової застави, а саме:

№ 850 від 13.08.2015р., за яким вартість описаного майна склала 354287 грн. (а.с.26);

№ 864 від 28.03.2016р., згідно якого вартість описаного майна становить 116461 грн. 70 коп. (а.с.28).

Вказані обтяження включені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що засвідчується відповідними Витягами про реєстрацію у вказаному реєстрі (а.с.27, 29).

Під час судового розгляду відповідачем представлені докази щодо сплати протягом 04.02.2016р.-30.10.2017р. сум податку на прибуток та ПДВ (а.с.55-127), що свідчить про часткове періодичне погашення податкового боргу.

Під час вирішення наведеного спору колегія суддів виходить з такого.

Статтею 67 Конституції України передбачено обовязок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Розглядувані відносини по стягненню податкового боргу регулюються приписами ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 якого податковий борг це сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється (п.41.2 ст.41 ПК України).

Згідно з п.89.3 ст.89 цього Кодексу майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (п.95.1 ст.95 ПК України).

Відповідно до п.95.3 ст.95 вказаного Кодексу стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Виходячи із змісту наведених норм слідує, що нормами ПК України розрізняється процедура стягнення коштів за податковим боргом і процедура погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

При цьому остання процедура застосовується у разі недостатності у платника податків грошових коштів для погашення наявного податкового боргу. Також для використання цієї процедури податковий орган повинен звернутися до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Таким чином, під час розгляду наведеного спору до предмету доказування входить дослідження таких обставин: наявність непогашеного податкового боргу; недостатність у платника податків грошових коштів для його погашення; наявність майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Будь-яких обмежень величини (обєму) дозволу суду на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, законом не передбачено, у тому числі закон не передбачає необхідності наявності судових рішень щодо стягнення всієї суми податкового боргу.

Отже, матеріалами справи достовірно стверджується, що станом на 15.08.2017р. сума податкового боргу відповідача склала 677621 грн. 04 коп.; доказів його повного погашення суду не представлено.

Також податковим органом вживалися заходи щодо стягнення суми податкового боргу шляхом примусового стягнення грошових коштів з банківських рахунків платника податків, однак такі результатів не дали через недостатність у відповідача грошових коштів.

З метою забезпечення виконання платником податків обовязку по погашенню податкового боргу його майно на суму 470748 грн. 70 коп. передано у податкову заставу; доказів неправильного включення майна до актів опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не представлено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону та відповідають фактичним обставинам справи.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що позивачем здійснені належним чином всі необхідні заходи, що передують зверненню податкового органу до суду щодо надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Стосовно скерування повторної податкової вимоги апеляційний суд керується приписами п.59.5 ПК України, згідно яких у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

З платіжних доручень, наявних в матеріалах справи, вбачається, що відповідачем протягом 04.02.2016р.-30.10.2017р. сплачено суму боргу лише частково.

Також позивачем дотримано черговості вжиття заходів з погашення податкового боргу, встановленої п.95.1 ст.95 ПК України, у зв'язку з чим, суд першої інстанції, враховуючи наявність у відповідача непогашеного податкового боргу та відсутність позитивного результату від вжитих заходів щодо погашення податкового боргу, дійшов до вірного висновку щодо наявності підстав для надання дозволу на погашення суми податкового борги за рахунок майна відповідача, що перебуває у податковій заставі.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволено.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обгрунтованість заявленого позову (в межах його доводів), а тому заявлений позов підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю «Модем» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2017р. в адміністративній справі № 813/3061/17 залишити без задоволення, а вказану постанову суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю «Модем».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Дата складення повного судового рішення: 12.04.2018р.