Справа № 807/178/18
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2018 року м. Ужгород№ 807/178/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою адвоката ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 код РНОКПП НОМЕР_1) в особі представника ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, код РНОКПП НОМЕР_2) до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грибоєдова, буд. 12 «а», ), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 (АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_3) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

12 березня 2018 року, адвокат ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника ОСОБА_2 (далі - представник позивача) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 (далі - третя особа), в якій просить:

1) прийняти дану позовну заяву до свого провадження;

2) визнати незаконною відмову у доступі до інформації, викладену Головним управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області листі-відповіді від 25 січня 2018 року на адвокатський запит адвоката ОСОБА_1 від 19 січня 2018 року;

3) зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області надати позивачу - адвокату ОСОБА_1 запитувану інформацію, а саме:

- надати інформацію про дати видачі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю с. Дротинці Виноградівського району паспорта громадянина України з 1991 року по день надання відповіді;

- надати копію заяви (форма 1) про видачу паспорта у 2014 році громадянину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю с. Дротинці Виноградівського району;

4) судові витрати в розмірі судового збору та витрат на правничу допомогу (4200,00 грн.) стягнути з відповідача (арк. спр. 5 - 9).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.01.2018 р. нею в інтересах клієнта - третьої особи подано адвокатський запит до відповідача, в якому просила надати інформацію про дату видачі ОСОБА_4 паспорта громадянина України з 1991 року по день надання відповіді та про видачу паспорта у 2014 році. Однак 05 лютого 2018 року отримала відповідь, в якій відповідач надати інформацію щодо запиту відмовився, мотивуючи тим, що вона відноситься до конфіденційної. Зазначену відмову вважає незаконною, оскільки вона з метою захисту прав клієнта просила надати інформацію, яка не є конфіденційною чи іншою інформацією з обмеженим доступом. Окрім того, наголошує на тому, що у запиті просила надати документ, а не інформацію, зазначивши при цьому, що персональні дані особи можуть бути заретушовані.

03 квітня 2018 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №2101.6.1-3660/2101.6.2-18 від 03.04.2018 р., в яких проти позовних вимог заперечив, аргументуючи тим, що в адвокатському запиті від 19.01.2018 року позивач просила надати інформацію про персональні дані третьої особи - ОСОБА_4 без згоди останнього на їх розголошення. Тому такі відомості, враховуючи положення ст. ст. 5, 14, 16 Закону України «Про захист персональних даних», ст. 11, 21, 24 Закону України «Про інформацію», є конфіденційною інформацією, що може поширюватися виключно за бажанням (згодою) відповідної особи, окрім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (арк. спр. 30 - 32).

Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено наступне.

19 січня 2018 року позивач звернулася в інтересах третьої особи до відповідача з адвокатським запитом, в якому з метою захисту прав та інтересів клієнта - третьої особи просила:

- надати інформацію про дати видачі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю с. Дротинці Виноградівського району паспорта громадянина України з 1991 року по день надання відповіді;

- надати копію заяви (форма 1) про видачу паспорта у 2014 році громадянину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю с. Дротинці Виноградівського району (у випадку, якщо запитувана форма містить персональні дані, прошу такі заретушувати) (арк. спр.10 - 11) .

Листом №2101.3.1-573/21.2-18 від 25.01.2018 р. позивача повідомлено, що надати інформацію щодо запиту є неможливим, оскільки запитувана інформація згідно з нормами ст. ст. 23, 30 Закону України «Про інформацію» відноситься до конфіденційної (арк. спр. 15).

Вважаючи зазначену відмову відповідача в наданні запитуваної інформації протиправною, позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регламентуються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012 р. (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до норм п.1 ч.1 ст.20 Закону №5076-VI, під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Поняття «адвокатський запит» регулюється положеннями ч.1 ст.24 Закону №5076-VI, відповідно до якого таким є письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

Згідно ч.2 ст.24 Закону №5076-VI орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до відповідача в порядку Закону №5076-VI з адвокатським запитом, в якому просить надати їй інформацію про дату видачі паспорта третій особі - ОСОБА_4 та копію заяви про видачу паспорта у 2014 році.

Свою відмову відповідач обґрунтовує конфіденційністю запитуваної інформації, пов'язаною з відсутністю згоди третьої особи на розголошення її персональних даних.

Гарантії захисту конфіденційної інформації про особу забезпечуються ч.2 ст.32 Конституції України. Так, зокрема, цією нормою Основного Закону встановлено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України «Про інформацію» №2657-XII від 02.10.1992 р. (далі - Закон №2657-XII).

Так, положення ст.5 Закону №2657-XII забезпечує право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Разом з тим, ч.2 зазначеної статті визначає обмеження щодо реалізації такого права. Зокрема, воно не повинно порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Законом №2657-XII передбачено, що одним із видів інформації є інформація про фізичну особу (персональні дані), якими відповідно до ч.1 ст.11 є відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Ч.2 ст.11 Закону №2657-XII визначено, що не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

За порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. (ст. 20 Закону №2657-XII).

Відповідно до ст. 21 Закону №2657-XII, інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Правові відносини, пов'язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв'язку з обробкою персональних даних, регулюються Законом України «Про захист персональних даних» №2297-VI від 01.06.2010 р. (далі - Закон №2297-VI).

Ст. 2 Закону №2297-VI дає визначення поняттю «персональні дані», згідно з яким такими є відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Ч. 1 ст.21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" №5492-VI від 20.11.2012 р., встановлено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

До паспорта громадянина України вноситься інформація, в тому числі, щодо дати видачі документа (пп.10 ч.7 ст. 21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус").

П. 1.3 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 р. №320, передбачено, що для оформлення паспорта особа подає, в тому числі, заяву про видачу паспорта, встановленого зразка.

Як вбачається зі зразка заяви про видачу паспорта (Додаток 1 до Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України), в такій, в тому числі, зазначаються наступні відомості: прізвище, ім'я, по батькові заявника, дата народження, місце народження, сімейний стан, місце проживання, тощо.

Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України, вважає, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім'ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім'ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Такого висновку дійшов Конституційний Суд України в рішенні від 20 січня 2012 року у справі №2-рп/2012.

Ст. 5 Закону №2297-VI гарантує захист персональних даних. Ч. 2 ст. 5 Закону №2297-VI передбачає, що персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Таким чином, суд вважає, що запитувана позивачем інформація відноситься до персональних даних фізичної особи та є конфіденційною.

Одним з методів захисту персональних даних, встановленим Законом №2297-VI, є можливість поширення відомостей про фізичну особу тільки за згодою суб'єкта персональних даних. Виключення з цього правила можливе виключено у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Зазначене кореспондується також з нормами ст. 16 Закону №2297-VI. Так, зокрема, порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб'єкта персональних даних, наданої володільцю персональних даних на обробку цих даних, або відповідно до вимог закону. Порядок доступу третіх осіб до персональних даних, які знаходяться у володінні розпорядника публічної інформації, визначається Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім даних, які отримує Міністерство фінансів України від інших органів під час здійснення повноважень з контролю за дотриманням бюджетного законодавства в частині моніторингу пенсій, допомог, пільг, субсидій, інших соціальних виплат.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що законодавством чітко врегульовано порядок захисту персональних даних фізичних осіб від несанкціонованого доступну до них третіх осіб, зокрема, встановлено, що доступ до таких може бути наданий виключно в разі згоди суб'єкта персональних даних на надання такої інформації, або ж у визначених законом випадках, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини

Таким чином, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці.

Таке конституційне обмеження прав особи збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується з положеннями пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, в яких зазначено, що при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Таким чином, Конституцією України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких законами України може передбачатися обмеження прав особи на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації, оскільки реалізація цих прав не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (абзац другий статті 5 Закону №2657), у тому числі й конституційне право особи на невтручання в її особисте і сімейне життя, встановлене частиною першою статті 32 Основного Закону України. Такого висновку дійшов Конституційний Суд України в рішенні від 20 січня 2012 року у справі №2-рп/2012.

Право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції гарантується також і нормами ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Леандер против Швеции" від 26.03.1987, зокрема, зазначив, що свобода одержувати інформацію не передбачає права доступу до конфіденційної інформації.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд відхиляє твердження позивача про те, що у наданому запиті вона просила надати документ, а не інформацію, оскільки згідно ст.1 Закону №2657-XII, документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі. Направляючи відповідачу адвокатський запит, позивач фактично мала на меті отримати певні відомості (персональні дані) про ОСОБА_4, які є інформацією в розумінні ст.1 Закону №2657-XII, а не тільки матеріальний носій.

На підставі вищенаведеного, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що запитувана позивачем інформація, містить відомості, що носять конфіденційний характер та персональні дані третьої особи, згоду на збір якої не надано суб'єктом персональних даних, тому відмова відповідача є правомірною, а позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.241, ч.3 ст.243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову адвоката ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 код РНОКПП НОМЕР_1) в особі представника ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, код РНОКПП НОМЕР_2) до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грибоєдова, буд. 12 «а», ), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 (АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_3) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п.15.5 ч.1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року).

СуддяД.В. Іванчулинець