Справа № 823/5441/15
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 квітня 2018 року

Київ

справа №823/5441/15

провадження №К/9901/9204/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 823/5441/15

за позовом ОСОБА_1 до Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції про скасування рішення, зобов'язати вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року, прийняту у складі головуючого судді - Мишенка В.В., та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2016 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів: Мельничук В.П., Мацедонської В.Е.,

в с т а н о в и в :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Смілянського міського відділу Державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції, в якому просила:

визнати протиправними та скасувати постанови Смілянського міського відділу Державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження № 48668175 від 04 вересня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в сумі 28255,33 грн. та про відкриття виконавчого провадження № 48668412 від 04 вересня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат про проведенню виконавчих дій в сумі 87,97 грн.;

зобов'язати Смілянський міський відділ Державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції зняти арешт на 4-ох кімнатну квартиру АДРЕСА_1, накладений на підставі постанови старшого державного виконавця від 25 вересня 2013 року.

Позов мотивований тим, що 25 березня 2013 року на виконанні у Смілянському МВ ДВС Смілянського МРУЮ перебував виконавчий лист № 2315/1794/2012 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме 4-ох кімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1

16 червня 2014 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення ВП № 37156190 у зв'язку з повним фактичним виконанням судового рішення на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач наголошує, що у відповідності до частини 6 статті 28 вищезазначеного закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного дня після закінчення виконавчого провадження відкриває ВП за постановою про стягнення виконавчого збору. Проте, останній порушив строки відкриття, відкривши ВП щодо стягнення виконавчого збору та витрат лише після спливу 1 року 2 місяців, а тому дані постанови є протиправними. Окрім того, оскільки борг у позивача відсутній, а виконавче провадження по виконавчому листу № 2315/1794/2012 закрите, просить скасувати постанову ДВС про накладення арешту на вказану квартиру.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2016 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії щодо порушення Смілянським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції щодо порушення частини 6 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року при відкритті виконавчого провадження № 48668175 від 04 вересня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в сумі 28255,33 грн. та при відкритті виконавчого провадження № 48668412 від 04 вересня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат про проведенню виконавчих дій в сумі 87, 97 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Смілянського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 487,20грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Смілянського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 4 (чотири) грн. 15 коп.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У своїй касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що судами неповністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не враховано доводи позивача про незаконність оскаржуваних постанов, що як наслідок, призвело до невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованих рішень.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у провадженні Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції перебувало виконавче провадження № 37156190 відкрите за виконавчим листом виданим Смілянським міськрайонний судом Черкаської області про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 13 по вулиці Леніна, в місті Сміла, Черкаської області.

Боржником за цим виконавчим провадженням була ОСОБА_1

Постановою державного виконавця від 25 вересня 2013 року на вказану квартиру накладено арешт.

16 червня 2014 року старшим державним виконавцем Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №37156190 за виконавчим листом № 2315/1794/2012 від 21 лютого 2013 року Смілянського міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості шляхом звернення стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з повним фактичним виконанням.

Пунктом 2 даної постанови зазначено про виділення в окреме провадження постанови державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Постановами від 04 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження № 48668175 з примусового виконання постанови від 16 червня 2014 року про стягнення виконавчого збору у сумі 28 255,33 грн. та виконавче провадження № 48668412 з примусового виконання постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 87,97 грн.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

За змістом статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 17 Закону № 606-XIV визначено перелік документів, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, до яких, зокрема, належать виконавчі листи, що видаються судами та постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

За змістом статті 41 Закону № 606-XIV витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 49 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною 1 статті 50 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Аналізуючи наведені правові норми та фактичні обставини справи, суди попередніх інстанцій прийшли обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволені позовних вимог в частині скасування постанов Відділу ДВС про відкриття виконавчих проваджень та зобов'язання зняти арешт з квартири.

Твердження позивача про те, що спірні постанови про відкриття виконавчих проваджень винесено через 1 рік та 2 місяці після прийняття постанов про стягнення виконавчого та про стягнення витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, тобто з пропущенням встановленого строку пред'явлення виконавчих документів до виконання, також не може бути підставою для скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 22 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

За приписами частини 1 статті 24 Закону № 606-XIV державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно частини 6 статті 28 Закону № 606-XIV у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Наведене дає підстави для висновку, що строк пред'явлення виконавчого документа до виконання та строк відкриття виконавчого провадження, це різні строки.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що пунктом 2 постанови про закінчення виконавчого провадження від 16 червня 2016 року було виділено в окреме провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Тобто, спірні постанови були пред'явлені до виконання.

Водночас, виконавчі провадження були відкриті з порушенням встановленого строку для вчинення такої виконавчої дії, оскільки, старший державний виконавець Смілянського відділу ДВС виніс постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 28255,33 грн. виконавчого збору та 87,97 грн. витрат 04 вересня 2015 року, тобто, через один рік два місяці 18 днів, що є порушенням строку, зазначеного в частини 6 статті 28 ЗУ «Про виконавче провадження», у відповідності з якою граничний строк відкриття виконавчого провадження минув 17 червня 2014 року.

З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що державний виконавець порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження» щодо винесення постанов поза межами строку.

Щодо рішення судів про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 4 грн. 15 коп., необхідно зазначити наступне.

Розраховуючи витрати на правову допомогу суди попередніх інстанцій керувалися нормами Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік».

Тобто, оскільки в розрахунку адвокатом не було зазначено суму його погодинної оплати за виконання роботи, а лише граничні суми відшкодування передбачені Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з мінімуму встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» за годину роботи.

За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Частиною першою статті 350 цього ж Кодексу закріплено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки суди не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, підстави для їх скасування відсутні, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а згадані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець