Справа № 803/107/17
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2018 року

Київ

справа №803/107/17

адміністративне провадження №К/9901/35815/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду у складі від 21 червня 2017 року (суддя Шавель Р.М.) у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області (далі - Управління) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 січня 2017 року №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 88332,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 22083,00 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року позов задоволено.

При цьому, зазначена постанова ухвалена судом першої інстанції у відкритому судовому засіданні, в якому були присутні представники сторін, повний її текст виготовлено 27 лютого 2017 року та цього ж дня надіслано сторонам.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Управління 03 березня 2017 року подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просило його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв'язку з її невідповідністю вимогам частини 6 статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент постановлення ухвали; далі - КАС України), оскільки до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору та встановлено десятиденний з моменту отримання копії ухвали строк для усунення вказаного недоліку, а ухвалою цього ж суду від 13 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні заявленого відповідачем клопотання про відстрочення сплати судового збору і надання більш тривалого строку для усунення недоліку апеляційної скарги та повернуто останню особі, що її подала, у зв'язку із неусуненням у встановлений судом строк її недоліку.

27 квітня 2017 року Управління повторно подало апеляційну скаргу на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, одночасно порушивши й питання про поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження, обґрунтоване неможливістю сплати судового збору (при первісному поданні апеляційної скарги) в зв'язку з відсутністю належного фінансування видатків, передбачених для цієї мети.

Втім ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2017 року, з врахуванням приписів частини 4 статті 189 КАС України, апеляційну скаргу залишено без руху у зв'язку з її поданням поза межами строку апеляційного оскарження й визнанням судом підстав, вказаних у заяві про його поновлення, неповажними; запропоновано Головному управлінню Державної фіскальної служби у Волинській області надати суду інші (поважні) підстави для поновлення строку.

В межах наданого для усунення недоліків апеляційної скарги строку Управлінням надіслано до суду клопотання, в якому останнє, крім посилань на недостатність бюджетного фінансування, зазначало, що на виконанні в ГУ ДФС у Волинській області були ще й виконавчі листи по інших справах, а тому неможливо було скерувати кошти за власним вибором; до того ж, фінансування відповідача здійснюється шляхом щомісячних асигнувань й отримані кошти використовувалися для сплати судового збору по справах в порядку першочерговості; сплата судового збору у даній справі здійснена невідкладно після надходження асигнувань на рахунки.

Ухвалою від 21 червня 2017 року Львівський апеляційний адміністративний суд на підставі абзацу 2 частини 4 статті 189 КАС України відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою, оскільки прийшов до висновку про неповажність наведених відповідачем причин пропуску строку апеляційного оскарження.

При цьому, як зазначив апеляційний суд, Управлінням не обґрунтовано поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження, не подано доказів несвоєчасного надходження з бюджету на його казначейський рахунок необхідних для сплати судового збору асигнувань, а також не вказано часу цих надходжень, що, в свою чергу, унеможливило надання судом належної оцінки як факту відсутності необхідного фінансування, так і тривалості його відсутності, а також оцінити дії відповідача після появи згаданого фінансування, в зв'язку з чим, на думку суду, поновлення пропущеного відповідачем строку апеляційного оскарження, в даному випадку, призведе до порушення принципу остаточності судового рішення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції від 21 червня 2017 року, Управління звернулось з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просило вказане рішення суду апеляційної інстанції скасувати та направити справу до цього ж суду для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач зазначав, що поважність підстав пропуску строку на апеляційне оскарження була зумовлена відсутністю належного бюджетного фінансування та здійсненням безспірного списання коштів за кодами програмної класифікації державного бюджету, крім захищених видатків, визначених Бюджетним кодексом України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Позивач письмових заперечень (відзиву) на касаційну скаргу суду не подав.

Справу згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду: головуючий суддя Пасічник С.С. (суддя-доповідач), судді: Васильєва І.А., Юрченко В.П.

Перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги, виходячи з наступного.

За змістом частини 2 статті 186 КАС України (в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Частиною 4 статті 189 КАС України було визначено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 186 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Отже, у випадку пропуску строку апеляційного оскарження підставами для розгляду апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

З огляду на викладені вимоги закону та зважаючи, що, як вже зазначалось, повторна апеляційна скарга на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року була подана поза межами законодавчо встановленого десятиденного строку її апеляційного оскарження, а вказані Управлінням в клопотанні причини пропуску цього строку визнані судом апеляційної інстанції недостатніми для висновку про його пропуск з поважних причин, касаційний суд вважає, що Управлінню обґрунтовано відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі абзацу 2 частини 4 статті 189 КАС України ухвалою судді Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року.

Доводи ж касаційної скарги про те, що неможливість вчасної подачі апеляційної скарги була зумовлена відсутністю належного фінансування видатків, передбачених для сплати судового збору, не свідчать про наявність поважних підстав, що перешкоджали відповідачу своєчасно звернутися до суду апеляційної інстанції.

Стаття 49 КАС України передбачала обов'язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, зокрема, щодо сплати судового збору.

З метою виконання процесуального обов'язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Це стосується і суб'єктів владних повноважень, які фінансуються з Державного бюджету України, зокрема, в частині видатків на оплату судового збору, а тому держава повинна створити належні фінансові можливості і заздалегідь передбачити відповідні кошти на вказані цілі у кошторисах установ.

Отже, відсутність відповідного бюджетного фінансування видатків на оплату судового збору не може впливати на дотримання строку апеляційного оскарження судових рішень і, як наслідок, не є поважною підставою пропуску цього строку.

Не спростовують висновків суду апеляційної інстанції й обставини звернення Управління з первинною апеляційною скаргою (яку було залишено без руху та повернуто з підстав несплати судового збору) у строк, встановлений статтею 186 КАС України, оскільки невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, адже не є такою, що не залежить від волі особи, яка її подає, і не надає такій особі права у будь-який необмежений після спливу строку апеляційного оскарження час реалізовувати право на оскарження судових рішень.

У касаційній скарзі відсутні й відомості про наявність інших обставин, які б давали підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, а також свідчили б про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при ухваленні судового рішення, а тому підстави для його скасування та задоволення касаційної скарги відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення даної постанови) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 350, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду у складі від 21 червня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду