Справа № 2а-10141/10/0570
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 квітня 2018 року

Київ

справа №2а-10141/10/0570

адміністративне провадження №К/9901/47628/18

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Смоковича М.І., під час розгляду заяви представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Національного агентства України з питань забезпечення ефективного використання енергетичних ресурсів, Державної інспекції з енергозбереження, третя особа: начальник Державної інспекції з енергозбереження Ушаков Сергій Григорович, про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У квітні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - КМУ), Національного агентства України з питань забезпечення ефективного використання енергетичних ресурсів (далі - НАЕР), Державної інспекції з енергозбереження (далі - ДЕІ), третя особа: начальник ДЕІ Ушаков С.Г,. і з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив:

визнати протиправним та скасувати розпорядження КМУ від 31 березня 2010 року №710-р «Про звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника голови Національного агентства України з питань забезпечення ефективного використання енергетичних ресурсів - начальника Державної інспекції з енергозбереження - головного державного інспектора з енергозбереження»;

визнати протиправними дії КМУ щодо звільнення його із займаної посади;

поновити на посаді начальника ДЕІ - головного державного інспектора з енергозбереження, у зв'язку з тим, що посада першого заступника НАЕР за новим штатним розписом на 2010 рік була ліквідована;

зобов'язати КМУ та НАЕР вчинити дії та прийняти відповідні рішення, спрямовані на поновлення його на посаді начальника ДЕІ - головного державного інспектора з енергозбереження;

стягнути з НАЕР середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 квітня 2010 року до дня поновлення на службі;

Донецький окружний адміністративний суд постановою від 15 листопада 2010 року позов задовольнив частково.

Скасував розпорядження КМУ від 31 березня 2010 року №710-р «Про звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника голови Національного агентства України з питань забезпечення ефективного використання енергетичних ресурсів - начальника Державної інспекції з енергозбереження - головного державного інспектора з енергозбереження» і поновив ОСОБА_2 на цій посаді. Стягнув з НАЕР на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 квітня 2010 року до дня поновлення на службі. Постанову суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежів за один місяць допущено до негайного виконання.

Донецький апеляційний адміністративний суд постановою від 24 грудня 2010 року скасував постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2010 року і прийнято нову - про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Постанову апеляційного суду позивач оскаржив його у касаційному порядку. За наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 Вищий адміністративний суд України постановив ухвалу від 16 жовтня 2013 року, якою залишив постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2010 року без змін.

Не погодившись з таким рішенням касаційного суду, позивач звернувся до Верховного Суду України із заявою про його перегляд з підстав, встановлених пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; далі - КАС).

Ухвалою від 18 листопада 2014 року суддя Верховного Суду України Маринченко В.Л. відкрив провадження у зазначеній справі для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2013 року.

За ухвалою судді Верховного Суду України від 15 липня 2015 року, на підставі статей 274, 275 КАС Донецькому апеляційному адміністративному суду направлено копії матеріалів заяви ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2013 року у вказаній справі - для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження. Тією ж ухвалою провадження у справі було зупинено до вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження.

Підставою для прийняття такого рішення Верховного Суду України стало повідомлення голови Донецького окружного адміністративного суду про те, що зазначена справа вважається втраченою, оскільки знаходиться в колишній будівлі суду, незаконно захопленій у жовтні 2014 року, у зв'язку з чим до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено повідомлення про вчинення злочину проти влади.

Ухвалою від 16 вересня 2015 року Донецький апеляційний адміністративний суд відкрив провадження з відновлення втраченого судового провадження. Ухвалою від 15 жовтня 2015 року цей суд закрив провадження з відновлення втраченого судового провадження в адміністративній справі № 2а-10141/10/0570 у зв'язку з відсутністю у повному обсязі письмових доказів, на підставі яких ґрунтувалися ухвалені судові рішення в зазначеній адміністративній справі.

З огляду на відсутність відновленої справи та неможливість здійснити перегляд судових рішень у справі, ухвалою від 2 листопада 2015 року суддя Верховного Суду України закрив провадження у справі за позовом ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2013 року.

Донецький окружний адміністративний суд ухвалою від 28 лютого 2018 року у справі № 2а-10141/10/0570 відновив втрачене судове провадження за вказаним позовом ОСОБА_2

Отримавши ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року, представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3, з посиланням на положення частини першої статті 329 КАС у новій редакції, 10 квітня 2018 року подав до Касаційного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить: поновити пропущений строк на касаційне оскарження ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2013 року № К/9991/2974/11-е; переглянути ухвалу Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2013 року №K/9991/2974/11-с; касаційну скаргу задовольнити та скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2013 року № К/9991/2974/11-е повністю; скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2010 року про відмову у задоволення позову ОСОБА_2 повністю.

Звернення з такою касаційною скаргою представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що ухвала Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2013 року постановлена на підставі положень КАС в редакції, чинній на час прийняття рішення. За тими ж правилами адміністративного судочинства Верховний Суд України відкрив провадження за вказаним позовом для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2013 року й така ухвала мала б бути переглянута після того, як буде відновлено втрачене судове провадження. Оскільки до набрання чинності Законом України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Верховний Суд України не переглянув зазначеної ухвали касаційного суду, то цю функцію, після того як згаданий закон набрав чинності, повинен виконати Верховний Суд.

З посиланням на положення статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статей 6, 19 Конституції України, підпункту 1 пункту 1 Перехідних положень КАС у новій редакції, статті 3, 346 КАС представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зазначив, що постановлення Верховним Судом України ухвали про закриття провадження у справі у зв'язку з неможливістю відновлення провадження у справі не є остаточним судовим рішенням за наслідками перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2013 року, тож питання щодо її законності потребує розгляду після відновлення втраченого судового провадження уже за правилами процесуального закону, чинними на дату звернення з цією касаційною скаргою. Такий перегляд, судячи зі змісту касаційної скарги, повинна здійснити Велика Палата Верховного Суду, якій цю справу повинен передати Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду з підстав, встановлених статтею 346 КАС, як «суд, вставлений законом», наділений, відповідно до підпункту 1 пункту 1 Перехідних положень КАС у новій редакції, повноваженнями на перегляд рішень касаційного суду з підстав неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На підтвердження неоднакового правозастосування представник позивача додав ухвали Вищого адміністративного суду України від 22 липня 2014 року, від 1 серпня 2014 року (№№ К/9991/42490/11, К/9991/87556/11), у яких касаційний суд, на думку заявника, за аналогічних обставин по-іншому застосував норми матеріального права, ніж в ухвалі, про перегляд якої подано цю заяву. Також представник позивача надав для порівняння постанову Верховного Суду України від 4 червня 2013 року №21-171а13 на підтвердження невідповідності правозастосовного висновку ухвали Вищого адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року викладеній у зазначені постанові правовій позиції.

З огляду на форму та зміст звернення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, а також на дату його подання, суддя-доповідач Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду при прийнятті цього рішення виходить з такого.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VІІІ).

Відповідно до частини першої статті 328 КАС у редакції Закону № 2147-VIIІ учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Підстави для передачі справи на розгляд, зокрема, Великої Палати Верховного Суду встановлено у частинах третій-шостій статті 346 КАС у його новій редакції.

З тексту заяви висновується, що заявник просить переглянути судове рішення касаційного суду, постановлене за наслідками касаційного перегляду судових рішень судів першої та апеляційної інстанції по суті спору, з підстав, як він вважає, неоднакового застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Утім, нова редакція КАС не встановлює підстав перегляду рішення суду касаційної інстанції, як того просить представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3, аналогічних тим, що їх передбачав цей Кодекс в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VІІІ, як і не визначає судової інстанції, якій підсудні звернення такого змісту.

Підстав передавати справу за цим зверненням на розгляд Великої Палати Верховного Суду також немає, позаяк такий механізм може застосовуватися під час розгляду справи у касаційному порядку за правилами КАС у новій редакції. Судячи зі змісту заяви, касаційний розгляд у цій справі вже відбувся (за правилами КАС у редакції, що діяли до набрання чинності Законом № 2147-VІІІ) й підстав для повторного розгляду справи у суді касаційної інстанції процесуальний закон не передбачає.

Відповідно до статті 330 КАС, до суду касаційної інстанції подається у письмовій формі касаційна скарга, яка повинна містити відомості (інформацію), необхідну і достатню для перегляду рішень судів попередніх інстанцій і прийняття рішення щодо правильності застосування норм матеріального правова чи порушення норм процесуального права.

Заяву під назвою «касаційна скарга на постанову Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2013 року №К/9991/2974/11-с та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2010 року у справі №2а-10141/10/0570», яку представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 подав до суду касаційної інстанції, за змістом не є касаційною скаргою, нормативні вимоги для якої встановлені у статті 330 КАС. Зваживши, поряд з тим, на заявлені в ній вимоги та їхнє обґрунтування у порівнянні з положеннями статті 328 КАС суд має переконливі підстави вважати, що ця заява не підпадає під поняття касаційної скарги та не містить підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Аргументи представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, якими він обґрунтовує звернення з цією заявою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, ґрунтуються на помилковому трактуванні положень чинного процесуального закону і хибній правовій оцінці судових рішень, постановлених у зазначені справі.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 332 КАС касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається у випадку, якщо у ній не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, заява представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 є неприйнятною і такою, що підлягає поверненню її автору.

Керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України суддя Касаційного адміністративного суду у Верховному Суді,

у х в а л и в:

Заяву представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Національного агентства України з питань забезпечення ефективного використання енергетичних ресурсів, Державної інспекції з енергозбереження, третя особа: начальник Державної інспекції з енергозбереження Ушаков С.Г., про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.І. Смокович