Справа № 522/20949/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2018 року

Київ

справа №522/20949/16-а

адміністративне провадження №К/9901/43762/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 522/20949/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси (правонаступник - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі) про визнання протиправними рішення та зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси, прийняту 25 січня 2017 року у складі судді Домусчі Л.В. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду, прийняту 29 серпня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого - Яковлєва О.В., суддів: Зуєвої Л.Є., Танасогло Т.М.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси, за яким просила визнати відмову пенсійного органу у призначенні, нарахуванні та виплаті їй пенсії за вислугу років неправомірною та скасувати рішення органу пенсійного фонду від 21 жовтня 2016 року № 411; зобов'язати відповідача призначити пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ, (у редакції від 12 липня 2001 року) у розмірі 90% від місячного заробітку без обмеження граничного розміру та з урахуванням середньомісячної суми виплат за останніх 24 календарних місяці роботи перед зверненням за призначенням пенсії, яка становить 12182,70 грн., відповідно до довідки прокуратури Одеської області від 18 жовтня 2016 року № 560 про розмір місячного заробітку, починаючи з 18 жовтня 2016 року; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2017 року, залишеної без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду, прийняту 29 серпня 2017 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Як встановлено, ОСОБА_1 18 жовтня 2016 року звернулась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру». При цьому, згідно копії трудової книжки БТ-ІІ № 2934299, що підтверджується листами Управління пенсійного фонду України в Приморському районі від 21 жовтня 2016 року загальний страховий стаж роботи позивачки станом на день звернення з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років складає 24 років, 21 днів, в тому числі стажу роботи на посадах прокурорів 20 років 11 місяців 19 днів.

Однак, рішенням від 21 жовтня 2016 року № 411 відповідачем у призначенні позивачці пенсії за вислугу років було відмовлено з тих підстав, що згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 № 213 з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно, в тому числі, до Закону України «Про прокуратуру». Також вказано, що згідно ст. 86 п.1 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислугу років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 року, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Суди при прийнятті рішень виходили з того, що на час звернення позивача до ПФУ із заявою про перерахунок пенсії відсутні законодавчі підстави для призначення пенсії.

У касаційній скарзі позивач заявив вимогу про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII суттєво звужене право позивача на пенсію за вислугу років. Відповідно до статті 22 Конституції України звуження змісту та обсягу існуючих прав особи не допускається.

Відповідач проти задоволення касаційної скарги заперечив та зазначив, що відповідно до законодавства, що діяло на час звернення позивача за призначенням пенсії, він не мав права на пенсію.

Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

На час звернення позивача до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії порядок призначення пенсій прокурорам було врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

Відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Судами встановлено, що позивач звернувся до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії 18 жовтня 2016 року.

Тобто, станом на дату звернення позивача до Пенсійного фонду необхідними умовами для призначення їй пенсії за вислугу років були: а) стаж за вислугу років - 23 роки; б) стаж на посадах прокурорів - не менше 13 років.

Стаж позивача за вислугу років не достатній для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII. Позивач вважає, що Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII суттєво звужене його право на пенсію за вислугу років.

У період дії статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції від 26 липня 2011 року, що діяла до 30 вересня 2011 року, пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Разом з тим, станом на 30 вересня 2011 року у позивача був відсутній передбачений чинним на той час законом стаж роботи та стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури.

Відтак, у період дії статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції від 26 липня 2011 позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв'язку з чим при прийнятті Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

Доводи заявника касаційної скарги про неповідомлення про розгляд справи судом першої інстанції спростовуються даними заявки про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою sms-повідомлення та звіту про доставлені sms.

Частиною 2 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) передбачено, що неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

У період між датою отримання sms-повідомлення про дату судового засідання та датою розгляду справи судом першої інстанції позивач надіслав до суду пояснення. Проте, про причини неявки суд не повідомив.

Інші посилання заявника на наявність процесуальних порушень під час розгляду справи, зокрема, розгляд справи не у встановлений строк, не направлення йому кінцевого рішення, не є підставою для скасування оскарженого рішення, оскільки відповідно до частини 2 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, доводи заявника про не направлення йому кінцевого рішення судом першої інстанції спростовуються конвертом з відміткою про повернення поштового відправлення за закінченням строку зберігання.

Суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили судові рішення, правильно застосували норми матеріального права та не допустили порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення судів - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси, прийняту 25 січня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду, прийняту 29 серпня 2017 року у справі № 522/20949/16-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду