Справа № 522/18514/17
Суддя: Бойчук А. Ю.
Дата ухвалення: 2018-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/450/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.

за участю секретаря Іскрич В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Адміністративної комісії Виконавчого комітету Одеської міської ради, згідно якої просив:

-визнати рішення (постанову) Адміністративної комісії виконавчого комітету Одеської міської ради від 02.10.2017 року щодо стягнення штрафу з ОСОБА_1 протиправним;

-визнати дії Адміністративної комісії виконавчого комітету Одеської міської ради протиправними;

-визнати незаконним та скасувати рішення (постанову) Адміністративної комісії виконавчого комітету Одеської міської ради від 02.10.2017 року щодо стягнення штрафу з ОСОБА_1.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 жовтня 2017 року, представник ОСОБА_1 прибув на засідання адміністративної комісії виконавчого комітету Одеської міської ради та висловила позицію щодо незгоди із винесеним протоколом про адміністративне правопорушення від 12.09.2017 року за №ДМБ-006875. Не взявши до уваги висловлені доводи які були висловлені зрозуміло та з посиланням на певні статті Кодексу та Конституції України, особи в громадському одязі підняли руки в гору, після чого оголосили йому штрафні санкції у розмірі 1700,00 гривень, посилаючись на те, що винесли майже самий мінімальний штраф. При цьому, не була надана будь-яка постанова або рішення, а лише лист паперу, на якому зазначено реквізити та його фамілія, а також сума яку він зобовязаний сплатити. Позивач зазначив, що з постановою він повністю не згодний та вважає її винесеною упереджено неналежним складом комісії із грубим порушенням його законних прав гарантованих Конституцією України і Законами України, у звязку із чим був змушений звернутися до суду.

Представник позивача надав суду заяву, згідно якої просив провести судове засідання відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду адміністративної справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Враховуючи завдання адміністративного судочинства, яке, зокрема, полягає у поновленні судом порушених субєктивних прав юридичних осіб, адміністративний суд виходить з того, що при вирішенні спору про оскарження рішень субєкта владних повноважень суд повинен зясувати усі обставини по справі, зокрема, підстави та порядок проведення перевірок, дослідити вчинені відповідачем дії та їх відповідність закону, перевірити порядок прийняття актів, та винесених на підставі них рішень, тощо. Згідно вимог ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та ст. 7 КАС України, якою передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Судом встановлено, що 12.09.2017 року стосовно громадянина ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення № ДМБ 006875, згідно якого, 12.02.2017 року о 17 годині 00 хвилин у м. Одесі по вул. Жуковського, 40, відсутній дозвіл про порушення обєктів благоустрою, що є порушенням п. 10.12. Правил благоустрою територій міста Одеси, затверджених рішенням Одеської міської ради від 23 грудня 2011 року № 1631-VI та притягнуто до відповідальності за ст. 152 КУпАП.

Проте, з вищевказаного протоколу не зрозуміло для здійснення чого відсутній дозвіл, та яким чином позивачем було порушено чинне законодавство України.

Крім того, надана відповідачем разом з протоколом фотофіксація не підтверджує вчинення позивачем правопорушення відповідальність за яке передбачена ст. 152 КУпАП.

Адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП кваліфікується як порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Відповідно до п. 10.12 Правил благоустрою територій міста Одеси, затверджених рішенням Одеської міської ради від 23 грудня 2011 року № 1631-VI, юридичні та фізичні особи (при проведенні будівництва, реконструкції і ремонту) зобов'язані здійснювати виконання будівельних (монтажних) робіт (у тому числі з реконструкції та нового будівництва) з додержанням будівельних норм та правил на підставі дозволу на виконання будівельних робіт, який видається інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області.

Відповідач не подав до суду ні заперечення, ні заяв, які б підтверджували правомірність його рішення та спростували б твердження позивача.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зазначеною нормою права передбачено забезпечення особі реальної можливості доступу до захисту своїх прав у суді, що не може бути обмеженою з формальних підстав.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Відповідно до положень ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, при цьому, у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Між тим суд вбачає, що з боку відповідача не надано до суду доказів, щоб підтверджували обґрунтованість притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач дійсно порушив п. 10.12 Правил благоустрою територій міста Одеси, затверджених рішенням Одеської міської ради від 23 грудня 2011 року № 1631-VI. При цьому, відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі « Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року ).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення ( п. 21 рішення ).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23 - рп / 2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (9 1)1 Комітету Міністрів Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Матеріали справи, окрім протоколу про адміністративне правопорушення № ДМБ 006875, належних та допустимих доказів щодо наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, не містять.

При цьому, відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України. принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 251 КУпАП, передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ухвалою суду від 07.11.2017 року, було витребувано з Адміністративної комісії Виконавчого комітету Одеської міської ради документи на підставі яких винесено рішення про стягнення штрафу з ОСОБА_1 справу про адміністративне правопорушення.

Відповідачем було надано протокол про адміністративне правопорушення № ДМБ-006875 за ст. 152 КУпАП та фотознімки. Проте оскаржуваної постанови відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності суду не надано.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем не було надано до суду доказів в підтвердження вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст.152 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.

За таких обставин, вимога позивача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 02.10.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 1700,00 грн. підлягає задоволенню.

У зв'язку із зазначеним суд приходить до висновку, що обставини наведені в протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджені належними та достовірними доказами,в зв'язку із чим позивача неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 2-14, 19-20, 22, 26, 31, 42, 44, 46, 72-77, 118, 159, 160, 162, 192, 199, 227-228, ч.4 ст.229, 241-246, 257-262, 286, п.10 Перехідних Положень КАС України, ст. 9, 23, 30, 33, 152, 222, 251, 252, 254, 256, 265-1, 268, 276, 279, 280, 283, 317-318, 321 КУпАП, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Адміністративної комісії виконавчого комітету Одеської міської ради (адреса: м. Одеса, площа Думська, 1) протиправними.

Визнати протиправним та скасувати рішення (постанову) Адміністративної комісії виконавчого комітету Одеської міської ради від 02.10.2017 року щодо стягнення штрафу з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасниками справи, які не були присутні в судовому засіданні, рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: А.Ю. Бойчук