Справа № 826/1838/16
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1838/16 Суддя (судді) першої інстанції: Катющенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Європейський газовий банк" Оберемка Романа Анатолійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Європейський газовий банк" Оберемка Романа Анатолійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії - залишено без розгляду, оскільки позивачем було пропущено строк звернення до адміністративного суду.

На вказану ухвалу суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповністю з'ясовані обставини, що мають значення для справи та здійснено порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в своєму адміністративному позові позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Європейський газовий банк" щодо не включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами АТ "Єврогазбанк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною йому сумою в розмірі 140390,00 грн на підставі договору банківського вкладу з фізичною особою № 348991 від 17 червня 2014 року;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Європейський газовий банк" Оберемка Романа Анатолійовича включити його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві "Європейський газовий банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною йому сумою в розмірі 140390,00 грн на підставі договору банківського вкладу з фізичною особою № 348991 від 17 червня 2014 року в порядку, визначеному чинним законодавством;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вчинити дії щодо виплати грошових коштів у розмірі, визначеному частиною першою статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що розміщені за договорами банківського рахунку у ПАТ "Європейський газовий банк" на його користь в порядку, визначеному чинним законодавством.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду без поважних причин.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, який встановлений законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Тобто, чинне законодавство обмежує право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів певним строком. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу норм Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вбачається, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Доказами, які свідчать про день, коли особа дізналася про порушення своїх прав, є розписка про одержання рішення, докази відправки та отримання кореспонденції, акт про відмову одержати документ (надати пояснення), довідки, складені особами, у випадках, передбачених законом. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 380/380/15-а (К/800/20330/15).

З матеріалів справи вбачається, що 17 червня 2014 року позивач уклав з ПАТ "Європейський газовий банк" договір банківського вкладу. 18 листопада 2014 року на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розміщено оголошення, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17 листопада 2014 року № 725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Єврогазбанк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування фізичних осіб прийнято рішення від 11 листопада 2014 року № 121 про «Початок процедури ліквідації АТ "Єврогазбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноваженою особою Ковальова В.М. строком на 1 рік з 18 листопада 2014 року по 17 листопада 2015 року включно. Рішенням Фонду № 150 від 18 грудня 2014 року уповноважену особу змінено на Оберемка Р.А.

Підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом стало те, що за результатами звернення позивача до ПАТ «Банк «Київська Русь» йому усно було повідомлено, що він відсутній в переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Разом з тим, строки виплати гарантованої суми вкладу встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до моменту завершення процедури ліквідації банку і жодним чином не стосується початку процедури такої ліквідації. При цьому, порушене право позивача, що підлягає захисту в межах даної справи, не пов'язане зі зверненням до Уповноваженої особи Фонду, а стосується саме виплати гарантованої суми коштів, яка здійснюється протягом всієї процедури ліквідації банку, яка наразі й досі триває.

Крім того, Законом встановлено порядок повідомлення вкладників про рішення уповноваженої особи Фонду щодо відмови у виплаті гарантованої суми коштів. Однак, матеріали справи не містять відомостей щодо того, що відповідачем направлялося/надавалося відповідне рішення. Більше того, наявні матеріали справи взагалі не свідчать про існування письмової відмови у виплаті коштів.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що строк, протягом якого у позивача існує право на звернення до суду не закінчився, відповідно, пропущений заявником не був.

З вказаним адміністративним позовом позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва у лютому 2016 року.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не врахував обставин, вказаних у позові та підтверджених матеріалами справи, не надав належної оцінки доводам позивача щодо часу звернення ним до суду з даним позовом, а тому прийшов до помилкового висновку про пропущення строку звернення до суду.

Крім того, судова колегія також звертає увагу, що право на звернення до суду є конституційним правом кожної особи, яке є непорушним та гарантується державою, і відповідно до ч.1 статті 5 КАС України (у редакції, чинній на теперішній час), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналогічна правова норма була закріплена й у ч.1 статті 6 КАС України в редакції, чинній на момент звернення позивачів до суду з адміністративним позовом у цій справі та ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до обмеження права позивача на судовий захист, регламентованого статтею 55 Конституції України та статтею 5 КАС України, і до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Беллет проти Франції», в якому Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому, згідно зі статтею 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про залишення позовної заяви без розгляду, а тому, зазначена ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до статті 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2018 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Суддя-доповідач: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.