Справа № 804/8304/17
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2018 р. справа № 804/8304/17
11 грудня 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1, позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі ГУ ДФС у Дніпропетровській області, відповідач), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДФС у Дніпропетровській області № 5977-п від 25.10.2017 року «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1А.» (а.с. 4-6).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.10.2017 року співробітниками ГУ ДФС у Дніпропетровській області був наданий ФОП ОСОБА_1 наказ за підписом заступника начальника ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_2 № 5977-п від 25.10.2017 року «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1, в якому зазначено, що перевірку проводять «...на підставі п.п. 80.2.2. п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, у зв'язку з отримання інформації від державних органів, яка свідчить про можливість порушення законодавства ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) в частині здійснення розрахункових операцій, касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів», тобто, без зазначення самої підстави, інформації та органу, що стали приводом для проведення перевірки. Отже, позивач зазначає, що Наказ видано з чисельними порушеннями чинного законодавства України, а також, враховуючи, що не вказана підстава для проведення фактичної перевірки, і не вказано період діяльності, який буде перевірятися, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, тому, звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 2).
У судове засідання 28.02.2018 року прибув представник позивача та представник відповідача.
Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, надав письмове клопотання про розгляд адміністративної справи в порядку письмового провадження.
Згідно із частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Керуючись приписами статей 194 та 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу в порядку письмового провадження, за наявними матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у письмових запереченнях на позов, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно із частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
27.10.2017 року співробітниками ГУ ДФС у Дніпропетровській області було надано ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) оскаржуваний Наказ від 25.10.2017 року №5977-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1А.».
Так, відповідно до підпункту 80.2.2, пункту 80.2, статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
В обґрунтування зазначеної норми законодавства, на підтвердження правомірності проведення фактичної перевірки відповідачем було надано лист управління аудиту ГУ ДФС України за підписом директора департаменту аудиту ОСОБА_3, в якому зазначені статистичні дані щодо оброблення інформації про виторги та про кількість проведених операції через РРО в межах України, але, дані про можливі порушення саме ФОП ОСОБА_1 відсутні, отже, твердження, що у 2017 році підприємець показав нереально низькі виторги, проведені через РРО, повинні бути обґрунтованими.
В ході розгляду адміністративної справи судом було встановлено, що статистичні дані, зазначені в листі охоплюють всі суб'єкти господарювання, які застосовують РРО, не звертаючи уваги на місце розташування та кількість покупців, проте, якщо порівнювати ФОП ОСОБА_1, яка знаходиться в селі Шевське з кількістю населення 573 людини, з суб'єктами господарювання, які знаходяться у місті Дніпрі, з населенням у кількості більше мільйона, що підтверджується Наказом № 553 від 27.06.2012 р. «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо складання плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання» Державної податкової служби України, згідно якого порівняння повинні робитися з іншими господарськими об'єктами суб'єктів господарювання, які працюють на одній території, займаються однаковим видом діяльності і мають однакові умови отримання доходу (п .3.2.3). Тобто, таких відомостей відповідачем також надано не було.
Суд звертає увагу, що в оскаржуваному наказі Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області не зазначено період діяльності ФОП, який буде перевірятися.
Щодо Додатку 3 до листа, на який посилається відповідач у письмових запереченнях, суд не може вважати подану таблицю з даними ФОП ОСОБА_1, як офіційним документом та доказом, враховуючи, що він не має обов'язкових реквізитів, відсутня назва документа, не вбачається які саме дані викладені в таблиці, відсутні назва документу, підписи уповноважених осіб Державної податкової служби України, печатки, за якими можна було б ідентифікувати документ як належний та допустимий, отже, фактично такий документ може бути створений будь якою особою.
Згідно із статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до норм Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає Наказ від 25.10.2017 року № 5977-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1А.», таким, що не відповідає положенням Податкового кодексу України, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для повного встановлення обставин справи щодо ухвалення законного судового рішення, яким позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у розмірі 640,00 грн., що документально підтверджується квитанцією № 0.0.909689720.1 від 06.12.2017 року, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 3).
Отже, судовий збір у сумі 640,00 грн. підлягає поверненню позивачу.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 246-247, 249, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Копію рішення направити всім сторонам по справі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до сатті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу, безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_4