Справа № 822/817/18
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2018-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/817/18
РІШЕННЯ

іменем України

05 квітня 2018 рокум. Хмельницький
ОСОБА_1 окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І. розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відділу поліції ГУ НП в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 відділу поліції ГУ НП в Хмельницькій області в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо не затвердження статуту громадського формування "Територіальна оборона", згідно Закону України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону" та постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 20 грудня 2000 року № 1872 "Про затвердження Типового статуту громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, описів зразків бланка посвідчення і нарукавної пов'язки члена такого формування";

- зобов'язати відповідача затвердити статут громадського формування "Територіальна оборона", згідно Закону України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону" та постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 20 грудня 2000 року № 1872 "Про затвердження Типового статуту громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, описів зразків бланка посвідчення і нарукавної пов'язки члена такого формування".

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що він - ОСОБА_2, на загальних зборах членів громадської організації «Територіальна оборона» від 02.02.2017 року був обраний керівником громадського формування «Територіальна оборона» та призначений повноважною особою для погодження реєстрації формування у місцевих органах влади, підписання Статуту у нотаріуса, а також державної реєстрації в управлінні з питань Державної реєстрації юридичних та фізичних осіб ОСОБА_1 міської ОСОБА_3. 08.02.2017 року начальнику ОСОБА_1 відділу поліції ГУ НП в Хмельницькій області полковнику поліції ОСОБА_4 позивачем було подано заяву для затвердження статуту громадського формування «Територіальна оборона» з додатками (статут, протокол зборів, список керівного складу, список засновників), проте зазначеною посадовою особою суб'єкта владних повноважень звернення позивача не розглянуто та не здійснено затвердження статуту громадського формування «Територіальна оборона» з дати отримання 13.09.2017 року. Враховуючи наведене вище, позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 03 березня 2018 року відкрито провадження у справі за даним позовом. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження). Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, згідно якого ОСОБА_1 відділ поліції ГУНП в Хмельницькій області заперечує проти задоволення позову з огляду на те, що не порушив вимоги Закону України "Про звернення громадян", оскільки питання підтримання чи не підтримання рішення про створення громадського формування з охорони громадського порядку та узгодження його статуту органами Національної поліції врегульоване зовсім іншим законом, а саме Законом України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону". В той же час, відповідач діяв в межах повноважень та прав, наданих даним Законом, а також надав ОСОБА_2 обґрунтовані пояснення причин не підтримання ОСОБА_1 відділом поліції ГУНП в Хмельницькій області рішення про створення громадського формування «Територіальна оборона» на не узгодження їхнього статуту. А тому відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_2.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи Протоколу № 1 зборів членів громадської організації «Територіальна оборона» 02 лютого 2017 року позивача - ОСОБА_2, на зборах членів громадської організації «Територіальна оборона», призначено повноважною особою для погодження реєстрації формування у місцевих органах влади, підписання Статуту у нотаріуса, а також державної реєстрації в управлінні з питань Державної реєстрації юридичних та фізичних осіб ОСОБА_1 міської ОСОБА_3.

08 лютого 2017 року позивач звернувся до начальника ОСОБА_1 відділу поліції ГУ НП в Хмельницькій області із заявою про прийняття рішення щодо затвердження статуту громадського формування «Територіальна оборона». До заяви було подано: статут, протокол зборів, список керівного складу, список засновників.

10 березня 2017 року начальник ОСОБА_1 відділу поліції ГУ НП в Хмельницькій області надав позивачу відповідь, в якій зазначив, що звернення позивача керівництвом ОСОБА_1 відділу поліції ГУ НП в Хмельницькій області розглянуто та на даний час, працівниками поліції проводиться перевірка кандидатів у вище вказане громадське формування. Окрім того, зазначив, що позивача по закінченню даної перевірки буде повідомлено додатково.

28 квітня 2017 року позивач звернувся до начальника ГУНП в Хмельницькій області в якому просив повідомити позивача про прийняте рішення по затвердженню статуту громадського формування «Територіальна оборона», оскільки станом на 28 квітня 2018 року рішення про затвердження статуту громадського формування «Територіальна оборона» не прийнято та її кандидатів не повідомлено.

31 травня 2017 року начальник ОСОБА_1 відділу поліції ГУ НП в Хмельницькій області направив на адресу начальника відділу правового забезпечення ГУНП в Хмельницькій області та на адресу позивача статут громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Територіальна оборона», для вивчення його відповідності до Закону України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону".

13 вересня 2017 року позивач надав начальнику ОСОБА_1 відділу поліції ГУ НП в Хмельницькій області для узгодження статут громадського формування «Територіальна оборона» з охорони громадського порядку м. Хмельницький.

29 січня 2018 року ОСОБА_1 відділ поліції ГУ НП в Хмельницькій області на адресу позивача надіслав лист № 905/121/119-2018 в якому зазначив, що лист позивача щодо узгодження статуту громадського формування з охорони громадського порядку «Територіальна оборона» керівництвом ОСОБА_1 відділу поліції ГУ НП в Хмельницькій області розглянуто, та додатково повідомлено позивача про те, що 22.01.2018 року до ОСОБА_1 відділу поліції ГУ НП в Хмельницькій області надійшов лист заступника голови громадської організації "Майдан - громадський контроль", уповноваженої особи у Хмельницькій області ОСОБА_5 із проханням організації 26.01.2018 року зустрічі представників громадської організації "Майдан - громадський контроль" та керівництва ОСОБА_1 відділ поліції ГУ НП в Хмельницькій області щодо вирішення питання стосовно створення громадського формування з охорони громадського порядку «Територіальна оборона». Також, у листі було зазначено, що з огляду на наявний стан справ, наразі, нагальної необхідності та суттєвої потреби у створенні зазначеного позивачем громадського формування з охорони громадського порядку немає.

Позивач не погодившись із такими діями ОСОБА_1 відділу поліції ГУ НП в Хмельницькій області звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону" від 22 червня 2000 року N 1835-III, громадяни України відповідно до Конституції України мають право створювати в установленому цим Законом порядку громадські об'єднання для участі в охороні громадського порядку і державного кордону, сприяння органам місцевого самоврядування, правоохоронним органам, Державній прикордонній службі України та органам виконавчої влади, а також посадовим особам у запобіганні та припиненні адміністративних правопорушень і злочинів, захисті життя та здоров'я громадян, інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, а також у рятуванні людей і майна під час стихійного лиха та інших надзвичайних обставин (далі - громадські формування з охорони громадського порядку і державного кордону).

Громадські формування з охорони громадського порядку і державного кордону можуть бути створені на засадах громадської самодіяльності як зведені загони громадських формувань, спеціалізовані загони (групи) сприяння Національній поліції та Державній прикордонній службі України, асоціації громадських формувань тощо.

Згідно статті 3 Закону України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону", громадські формування з охорони громадського порядку і державного кордону створюються і діють у взаємодії з правоохоронними органами, Державною прикордонною службою України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, додержуючись принципів гуманізму, законності, гласності, добровільності, додержання прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, рівноправності членів цих формувань.

Координацію діяльності громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону здійснюють відповідно місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування.

Повсякденна (оперативна) діяльність таких формувань організовується, спрямовується і контролюється відповідними органами Національної поліції, підрозділами Державної прикордонної служби України.

Стаття 4 Закону України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону" передбачає, що громадські формування з охорони громадського порядку і державного кордону створюються на добровільних засадах за місцем роботи, навчання або проживання громадян.

Рішення про створення громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону приймається на зборах (конференціях) громадян. На збори можуть бути запрошені представники трудових колективів, навчальних закладів, правоохоронних органів, підрозділів Державної прикордонної служби України та громадськості. Громадські формування з охорони громадського порядку і державного кордону створюються у складі не менше ніж 10 осіб.

Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та правоохоронні органи надають всіляку допомогу та підтримку у створенні громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону", громадське формування з охорони громадського порядку і державного кордону діє на основі положення (статуту) про нього.

Положення (статут) узгоджується з керівництвом відповідного територіального органу Національної поліції, підрозділу Державної прикордонної служби України, а також виконавчого органу ради, на території якої діятиме це громадське формування.

Як зазначалося вище позивач неодноразово, як керівник громадського формування «Територіальна оборона» та повноважна особа для погодження реєстрації формування у місцевих органах влади, підписання Статуту у нотаріуса, а також державної реєстрації в управлінні з питань Державної реєстрації юридичних та фізичних осіб ОСОБА_1 міської ОСОБА_3, звертався з метою узгодження статуту зазначеного громадського формування до ОСОБА_1 відділу поліції ГУ НП в Хмельницькій області (останнє звернення від 13.09.2017 року), проте відповідач не узгодивши поданий позивачем статут 29 січня 2018 року надав останньому відповідь, в якій зазначив, що керівництвом ОСОБА_1 відділу поліції ГУ НП в Хмельницькій області звернення позивача, щодо узгодження статуту громадського формування розглянуто, та з огляду на наявний стан справ, наразі, нагальної необхідності та суттєвої потреби у створенні зазначеного позивачем громадського формування з охорони громадського порядку немає.

Суд аналізуючи зазначені вище норми наведеного Закону України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону" зазначає, що відповідач в даному випадку не наділений повноваженнями визначати необхідність у створенні громадських формувань. Закон наділяє повноваженнями орган Національної поліції лише щодо узгодження статуту громадського формування.

Окрім того, суд зауважує, що Законом України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону" не визначені строки звернення та розгляду, щодо узгодження статуту громадського формування.

Стаття 40 Конституції України встановлює, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Разом з тим, частиною шостою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

З урахуванням того, що подібні правовідносини щодо практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права звернення до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб регулюються Законом України «Про звернення громадян», суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, за аналогією, відповідні норми Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

За визначенням, наведеним у частини третій статті 3 Закону України «Про звернення громадян» заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Статтею 4 цього Закону передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно частини першої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Стаття 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачає, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно статті 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» встановлюється, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Застосовуючи за аналогією наведені норми Закону України «Про звернення громадян», суд вважає, що звернення позивача, оформлено належним чином та подано у встановленому порядку, підлягає обов'язковому прийняттю та розгляду тим органом, до якого подано звернення та до повноважень якого входять питання, порушені у зверненні, зазвичай протягом одного місяця, з обов'язковим повідомленням заявника про результати розгляду.

Таким чином, відповідач зобов'язаний розглянути звернення позивача протягом одного місяця та письмово повідомити про результати розгляду, як визначено у Законі України «Про звернення громадян».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався із зверненнями щодо узгодження статуту громадського формування з охорони громадського порядку «Територіальна оборона» до ОСОБА_1 відділу поліції ГУ НП в Хмельницькій області, починаючи з 08 лютого 2017 року.

Відповідь на звернення позивача ОСОБА_1 відділу поліції ГУ НП в Хмельницькій області, розглянув та надав 29 січня 2018 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом-відповіддю № 905/121/119-2018 та не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Отже, з наявних матеріалів справи вбачається, що відповідачем надана відповідь на звернення ОСОБА_2 без об'єктивного і вчасного розгляду, викладення мотивів відмови та з порушенням строку, передбаченого статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».

А тому враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача, щодо не затвердження статуту громадського формування "Територіальна оборона", згідно Закону України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону" та постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 20 грудня 2000 року № 1872 "Про затвердження Типового статуту громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, описів зразків бланка посвідчення і нарукавної пов'язки члена такого формування" належить до задоволення.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання відповідача затвердити статут громадського формування "Територіальна оборона", згідно Закону України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону" та постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 20 грудня 2000 року № 1872 "Про затвердження Типового статуту громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, описів зразків бланка посвідчення і нарукавної пов'язки члена такого формування" суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, відповідні повноваження відповідача з узгодження статуту громадського формування є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_3 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_3 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовна вимога про зобов`язання відповідача затвердити статут громадського формування "Територіальна оборона", згідно Закону України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону" та постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 20 грудня 2000 року № 1872 "Про затвердження Типового статуту громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, описів зразків бланка посвідчення і нарукавної пов'язки члена такого формування", з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, є такою, що виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

А тому, з огляду на викладене, з метою належного захисту прав позивача, суд відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та захистити порушене право позивача шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути лист ОСОБА_2 від 13.09.2017 року, щодо узгодження статуту громадського формування "Територіальна оборона" відповідно до вимог Закону України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону" та постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 20 грудня 2000 року № 1872 "Про затвердження Типового статуту громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, описів зразків бланка посвідчення і нарукавної пов'язки члена такого формування".

З урахуванням вищенаведеного, позов належить задовольнити частково.

Згідно із частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" ОСОБА_2 як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору. Доказів щодо понесення інших судових витрат позивачем не надано.

Отже, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241 - 245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (вул. Короленко, 76, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29001, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до ОСОБА_1 відділу поліції ГУ НП в Хмельницькій області (вул. Пушкіна, 15, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_1 відділу поліції ГУ НП в Хмельницькій області, щодо не затвердження статуту громадського формування "Територіальна оборона", згідно Закону України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону" та постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 20 грудня 2000 року № 1872 "Про затвердження Типового статуту громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, описів зразків бланка посвідчення і нарукавної пов'язки члена такого формування".

Зобов'язати ОСОБА_1 відділ поліції ГУ НП в Хмельницькій області повторно розглянути лист ОСОБА_2 від 13.09.2017 року, щодо узгодження статуту громадського формування "Територіальна оборона" відповідно до вимог Закону України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону" та Закону України «Про звернення громадян».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з його підписання.

Головуючий суддя ОСОБА_6