Справа № 524/1183/18
Суддя: Нестеренко С. Г.
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/1183/18
Провадження №2-а/524/230/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., за участі позивача ОСОБА_1, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону УПП у м. Кременчук ДПП НП Дуканіча Ігоря Вікторовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року до суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до інспектора роти № 3 батальйону УПП у м. Кременчук ДПП НП Дуканіча Ігоря Вікторовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якому зазначав, що постановою відповідача - інспектора роти № 3 батальйону УПП у м. Кременчук ДПП НП Дуканіча Ігоря Вікторовича від 02 лютого 2018 року, серія БР № 894203, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 36, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він, нібито, цього дня, близько 23 год. 18 хв., керуючи транспортним засобом LADA ВАЗ 2109, р.н. НОМЕР_1, здійснив рух на заборонений сигнал світлофора (жовтий), чим порушив п.п. 8.7.3 «ґ» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП та не мав при собі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим порушив п. 2.1 «ґ» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вважав постанову незаконною та просив скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки вона була ухвалена цим відповідачем з порушенням норм права, суперечить вимогам закону, та не відображає дійсних обставин справи, у тому числі за відсутності підстав для зупинки, а також не вчиненням ним ДТП, а тому у відповідача не було підстав вимагати надання полісу страхування.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на підстави викладені у позовній заяві, пояснив, що справа не розглядалася, відповідач одержавши інформацію про нього, пішов до службового автомобіля, де склав постанову та одразу її оголосив без вручення її копії.

Відповідач - інспектор роти № 3 батальйону УПП у м. Кременчук ДПП НП Дуканіч І.В. у судове засідання не прибув, просив справу розглянути за його відсутності, з позовом не погодився, просив відмовити у задоволенні позову, про що надав відзив та заяву.

Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, оглянувши відеозапис розгляду справи про адміністративне правопорушення, оцінюючи зібрані і надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що постановою відповідача - інспектора роти № 3 батальйону УПП у м. Кременчук ДПП НП Дуканіча Ігоря Вікторовича від 02 лютого 2018 року, серія БР № 894203, позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 36, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він, як вказано у постанові, цього дня, близько 23 год. 18 хв., керуючи транспортним засобом LADA ВАЗ 2109, р.н. НОМЕР_1, здійснив рух на заборонений сигнал світлофора (жовтий), чим порушив п.п. 8.7.3 «ґ» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП та не мав при собі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим порушив п. 2.1 «ґ» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Дана постанова була ухвалена відповідачем з порушенням вимог ст.ст. 247, 251, 268, 276, 279, 280, 283-285 КУпАП.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 цього Кодексу передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

У п. 1 ч. 1 ст. 19 згаданого Кодексу України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов'язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно п. 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно до п. 8.7.3 «ґ» ПДР України жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

У відповідності до п. 2.1 «ґ» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п.п. «а» п. 2.4 ПДР України на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

У статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно ч. 2 ст. 21. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП настає у разі порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, настає в разі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» ст. 258 КУпАП було доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Так, відповідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху (ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП).

Відповідно п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 258 КУпАП передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналогічні за змістом приписи містяться в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395.

При цьому, у відповідності до п. 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП, ухвалюється на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У статті 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 177 і 178 цього Кодексу, розглядаються за місцем їх вчинення або за місцем проживання порушника.

Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень.

Адміністративними комісіями справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем проживання порушника.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

У статтях 277, 277-2, 278 КУпАП визначено строки розгляду справи про адміністративне правопорушення, порядок повідомлення та порядок підготовки до розгляду такої справи. Зокрема у ст. 278 цього Кодексу при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката .

Відповідно ст. 279 КУпАП чітко встановлено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, який розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Поліцейський в своїй діяльності зобов'язаний керуватися як вказаними законодавчими актами, так і Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року за № 1395.

Згідно з пунктом 9, 10 розділу ІІІ зазначеної Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

З наданого відповідачем відеозапису події розгляду справи про адміністративне правопорушення, здійсненого нагрудною відеокамерою патрульного, та який було оглянуто судом, зафіксовано подію зупинки транспортного засобу, яким керував позивач та розгляд справи про адміністративне правопорушення. Так, після зупинки автомобіля під керуванням позивача, відповідач відрекомендувався та назвав причину зупинки - проїзд на заборонений «жовтий» сигнал світлофору, потребував від позивача документи, у тому числі поліс страхування, та сказав позивачеві про те, що направляється до свого службового автомобіля для складання постанови. Після виходу з службового автомобіля з складеною постановою, відповідач оголосив постанову без вручення її копії. Тобто, відповідачем було допущено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме: не було оголошено про розгляд справи та не було оголошено особу, яка розглядає відповідну справу, особу, яка притягається до відповідальності, без послідовного і текстуального у повному обсязі роз'яснення позивачеві прав та обов'язків за ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, без роз'яснення позивачеві права на надання письмових чи усних пояснень з приводу поставлених у вину 2-х проступків та на заявлення клопотання щодо допиту свідків, у тому числі, які знаходилися в салоні автомобіля, яким керував позивач, без встановлення та дослідження відповідних належних і допустимих доказів вчинення правопорушень, було складено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності без фактичного проведення розгляду справи.

Отже, відповідач - інспектор без відкриття розгляду справи про адміністративне правопорушення, фактично у відсутності позивача, без фактично та юридично дотримання процедури розгляду справи, що передувало б складанню постанови, без встановлення особи позивача, як особи, що притягається до адміністративної відповідальності, встановлення та дослідження належних і допустимих доказів вчинення проступків, фактично не розглядав справу про адміністративні правопорушення стосовно позивача, а лише обмежився вивченням документів позивача та складанням постанови, до того ж не вжив заходів щодо фіксації відмови позивача в отриманні копії постанови.

Відповідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

У ч. 3 ст. 283 цього Кодексу постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як роз'яснено у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 словосполучення «за місцем його вчинення», вжите у названій статті, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У даному випадку, спірна постанова складена відповідачем у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а не за фактичним місцем знаходження (адресою) Управління патрульної поліції, на чому наполягає позивач в адміністративному позові.

Аналогічні висновки колегії суддів Вищого адміністративного суду України викладені в ухвалі від 13 січня 2017 року по справі №552/4635/16-а та в ухвалі від 28 грудня 2016 року по справі №750/8192/16-а.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів,а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова про накладення адміністративного стягнення містить відомості, встановлені ч. 3 ст. 283 КУпАП, а саме: відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); розмір штрафу, але без зазначення порядку його сплати; без зазначення правових наслідків невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, прав особи яка притягується до адміністративної відповідальності, а також без зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис події, на що вказував відповідач.

Дійсно, у постанові відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозапис події проступку, оскільки адміністративне правопорушення не було зафіксовано ні в автоматичному режимі, ні не в автоматичному режимі. Постанова ухвалена саме про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, що суперечить вимогам саме ч. 3 ст. 283 КУпАП, оскільки цією нормою встановлено необхідність зазначення такої інформації, тобто зазначення у постанові здійснення відео фіксації відповідним технічним пристроєм, а щодо фіксації в автоматичному режимі порядок зазначення інформації у постанові врегульовано у ч. 4 ст. 283 цього Кодексу. Відповідач у постанові не зазначив про відеофіксацію проступку проїзду позивача на заборонений сигнал світлофору, хоча після зупинки автомобіля під керуванням позивача зазначав останньому про наявність відео фіксації такого проступку, а також вчинення іншого проступку - ненадання полісу страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Так, відповідачем розгляд справи про адміністративне правопорушення фактично не здійснювався, а дії відповідача по поясненню причин зупинки, вимаганню надати документи та заповнення бланку постанови у службовому автомобілі не свідчать про розгляд справи у відповідності до вказаних законодавчих та підзаконних нормативних актів, у тому числі враховуючи, що відповідачем при складанні оскарженої постанови не були встановлені та досліджені належні і допустимі докази вчинення саме позивачем поставлених йому у вину проступків, не було встановлено та здійснено допит як свідка осіб, які були очевидцями подій, з метою виявлення і встановлення фактичного порушника.

Натомість, в основу суті проступку, яка була зазначена як причина зупинки автомобіля під керуванням позивача, а також щодо невиконання позивачем вимоги відповідача про надання полісу страхування, були покладені лише певні висновки самого відповідача - інспектора без зазначення відповідних доказів. З наданих відповідачем відеозапису події зупинки автомобіля неможливо чітко ідентифікувати обставини керування позивачем відповідного транспортного засобу та вчинення проїзду на заборонений сигнал світлофору. Посилання відповідача на наявність певних особистих візуальних спостережень та його внутрішні переконання, певні судження і висновки щодо вчинення позивачем поставленого йому у вину проступку є абсурдними, оскільки спостереження, переконання, судження та висновки, навіть суб'єкта владних повноважень, мають суб'єктивний характер, і у розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 77 КАС України не є доказами. Крім того, суд критично оцінює доводи відповідача про вчинення позивачем іншого проступку, а саме: ненадання полісу страхування. Дійсно, як зазначалося право вимоги поліцейського вимагати поліс страхування встановлено у п.п. 2.1 «ґ», 2.4»а» ПДР України, ст. 16 Закону України «Про дорожній рух». Однак, у статті 16 зазначеного Закону України визначено, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Так, контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод (ч.2 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Тобто, законодавець чітко визначив, що право вимоги у співробітників поліції до учасників дорожнього руху є при вчиненні останніми ДТП та оформлення у зв'язку з цим протоколів ( зокрема за ст. 124 КУпАП). Але, за даних обставин, суд констатує відсутність вчинення позивачем ДТП.

Відповідно ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд, враховуючи встановлені та наведені обставини, неподання відповідачем належних і допустимих доказів на спростування позову та зазначених обставин, на підтвердження правомірності своїх дій, у тому числі щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, дотримання порядку (процедури) розгляду справи про адміністративні правопорушення поставлених у вину позивачеві, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивача було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності. Необхідно визнати протиправною та скасувати постанову відповідача - інспектора роти № 3 батальйону УПП у м. Кременчук ДПП НП Дуканіча Ігоря Вікторовича від 02 лютого 2018 року, серія БР № 894203, про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за за ст. 36, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Позивач не пропустив десятиденний строк оскарження постанови від 02 лютого 2018 року, оскільки копію постанови отримав 16 лютого 2018 року, а позов було подано 21лютого 2018 року.

Керуючись ст. ст. 283, 287 - 289, 293 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 241-246, 250, 255, 286, 293-295 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора роти № 3 батальйону УПП у м. Кременчук ДПП НП Дуканіча Ігоря Вікторовича від 02 лютого 2018 року, серія БР № 894203, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 36, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 36, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Рішення може бути оскаржено до Харківського Апеляційного Адміністративного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом десяти днів з дня проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя: