Справа № 822/3867/13-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 квітня 2018 року

Київ

справа №822/3867/13-а

адміністративне провадження №К/9901/4429/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

при секретарі: Горбатюку В.С.,

за участю: представника позивача: Фрейдун О.М., представника відповідача: Кундиловської М.М.

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.02.2014 (головуючий суддя: Мельник-Томенко Ж.М., судді: Ватаманюк Р.В., Курко О.П.)

по справі № 822/3867/13-а

за позовом Дочірнього підприємства «Хмельницький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України»

до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Хмельницький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області (далі - відповідач, ДПІ), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.06.2013: №/1356 про збільшення суми грошового зобов'язання із податку на прибуток на 1125878,00 грн. за основним платежем та 101193,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № /1357 про збільшення суми грошового зобов'язання із ПДВ на 881417,00 грн. за основним платежем та на 365504,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); №/1358 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем «надходження від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах» на 17,52 грн. за основним платежем та 4,38 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); №/1351 про збільшення суми грошового зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб на 7395,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.12.2013 позов задоволено частково: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ДПІ від 04.06.2013 №, №; та від 04.06.2013 № у частині збільшення суми грошового зобов'язання на 1069165,00 грн., у тому числі: 998678,00 грн. - основного платежу, 70487,00 грн. - штрафних санкцій; у задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.02.2014 постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 04.06.2013 № /1357 та від 04.06.2013 №/1356 у частині збільшення суми грошового зобов'язання по податку на прибуток підприємств на загальну суму 1069165,00, у тому числі 998678,00 грн. - основного платежу та 70487,00 грн. - штрафних (фінансових) санкцій; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову апеляційного суду у частині задоволених позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а саме: пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР), підпункту 7.4.5 пункту 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР), підпункту 134.1.1 пункту 134.1 ст. 134, пунктів 135.2, 135.4 ст. 135, пунктів 137.1, 137.4, 137.16 ст. 137, пункту 138.2, підпункту 138.8.1 пункту 138.8, підпункту 138.10.4 пункту 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України (далі - ПК України), та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи ДПІ зводяться до того, що позивачем під час перевірки та у судовому процесі не були надані документи, які підтверджують фактичне виконання поставки позивачу товару від ТОВ «бюро Ейнштейн», ТОВ «Будфінтраст група Україна», зокрема: документи щодо транспортування товару, засвідчення його якості, а також безпідставно сформовано валові витрати та податковий кредит за господарськими операціями із ТОВ «СПМ Груп», ТОВ «Столицяінвестбуд», ПВКФ «Маркет», ТОВ «Автошляхмостобуд», ТОВ «Укр-Торгтранс», які не пов'язані із господарською діяльністю та фактичне виконання яких не підтверджено.

Не погоджуючись із касаційною скаргою, позивач направив до суду заперечення, в якому просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи касаційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів касаційної скарги, просив залишити без змін судове рішення.

У відповідності до норм частини 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача суми грошового зобов`язання з податку на прибуток, ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 26.04.2013 № 1774/22-6/31100492. Згідно з цими висновками позивачем порушені норми пункту 4.1 ст.4, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3, пункту 5.9 ст. 5, пункту 6.1 ст.6, підпункту 11.3.1 пункту 11.3 ст.11 Закону № 334/94-ВР, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, підпунктів 14.1 27, 14.1.54, 14.1.191 пункту 14.1 ст. 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 ст. 134, пунктів 135.1, 135.2, 135.4, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 ст. 135, пунктів 137.1, 137.4, 137.16 ст. 137, пункту 138.2, підпункту 138.8.1 пункту 138.8, підпункту 138.10.4 пункту 138.10 ст. 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1125878,00 грн. за півріччя, три квартали 2010 року, 2010 рік, 2-й квартал, 2-3, 2-4 квартали 2011 року, півріччя, три квартали 2012 року, 2012 рік та завищено за 1-й квартал 2012 року на 2816,00 грн.; занижено ПДВ на загальну суму 879932,00 грн., у тому числі: завищено на 2298,00 грн. за квітень, травень, грудень 2010 року, травень, червень 2011 року; занижено на 882230,00 грн. за період із червня по листопад 2010 року, лютий, березень, квітень, липень, жовтень, листопад 2011 року.

За наслідками перевірки ДПІ стосовно позивача прийняті податкові повідомлення-рішення від 04.06.2013: №/1356 про збільшення суми грошового зобов'язання із податку на прибуток на 1125878,00 грн. за основним платежем та 101193,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № /1357 про збільшення суми грошового зобов'язання із ПДВ на 881417,00 грн. за основним платежем та на 365504,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Як встановлено у судовому процесі, висновки ДПІ про завищення сум грошового зобов'язання із податку на прибуток, ПДВ обґрунтовано завищенням позивачем валових витрат (витрат), податкового кредиту, сформованого за наслідками господарських операцій із поставки від ТОВ «СПМ Груп», ТОВ «Столицяінвестбуд», ПВКФ «Маркет», ТОВ «Автошляхмостобуд», ТОВ «Укр-Торгтранс», ТОВ «бюро Ейнштейн», ТОВ «Будфінтраст група Україна», ФОП ОСОБА_4 товарів та включення у податковому обліку за 1-й квартал 2011 року від'ємного значення об'єкта оподаткування податку на прибуток у сумі 488058,00 грн., які виникли у податкових періодах за 2010 рік.

У судовому процесі встановлено, що за наслідками поставки позивачу від ТОВ «СПМ Груп», ТОВ «Столицяінвестбуд», ПВКФ «Маркет», ТОВ «Автошляхмостобуд», ТОВ «Укр-Торгтранс», ТОВ «бюро Ейнштейн», ТОВ «Будфінтраст група Україна», ФОП ОСОБА_4 товарів (сіль технічна, нафтопродукти, щебінь, спецодяг тощо), від імені цих постачальників на адресу позивача виписані видаткові та податкові накладні, на підставі яких позивач задекларував суми валових витрат (витрат) та податкового кредиту у податковому обліку з податку на прибуток та ПДВ за вищевказані податкові періоди.

Згідно з пунктом 5.1 ст.5 Закону № 334/94-ВР (втратив чинність з 1 квітня 2011 року, за винятком положень деяких статей) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, згідно підпункту 5.2.1 вказаної статті, включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 цього Закону визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Абзацами першим, другим підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності ПК) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

Відповідно до пункту 138.1 ст. 138 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків сторін в яких виник спір) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 цієї статті).

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі, в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (в редакції до внесення змін Законом України від 04.07.2013 № 408-VІ).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (підпункт 198.6 цієї статті).

При цьому законодавцем передбачається реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення витрат та податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, 201.11 статті 201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум валових витрат (витрат), податкового кредиту, ДПІ посилається на відсутність реального характеру поставки позивачу від ТОВ «СПМ Груп», ТОВ «Столицяінвестбуд», ПВКФ «Маркет», ТОВ «Автошляхмостобуд», ТОВ «Укр-Торгтранс», ТОВ «Бюро Ейнштейн», ТОВ «Будфінтраст група Україна», ФОП ОСОБА_4 товарів. Так, обґрунтовуючи безтоварність господарських операцій між позивачем та цими постачальниками ДПІ вказує на обставини фіктивності контрагентів цього товариства по ланцюгу постачання, як-то: відсутність адміністративно-господарських засобів, необхідних для здійснення поставки, ненадання під час перевірки товарно-транспортних накладних, певні недоліки у наданих до перевірки товарно-транспортних накладних.

Суди попередніх інстанцій на підставі оцінки досліджених в судовому процесі доказів, а саме: копії договорів поставки, специфікацій до них, видаткових та податкових накладних, актів приймання-передачі товарів та послуг, залізничних накладних, товарно-транспортних накладних, платіжних доручень, - за відсутності з боку ДПІ інших доводів та доказів, які б беззаперечно спростовували відсутність реального характеру поставки позивачу від ТОВ «СПМ Груп», ТОВ «Столицяінвестбуд», ПВКФ «Маркет», ТОВ «Автошляхмостобуд», ТОВ «Укр-Торгтранс», ТОВ «Бюро Ейнштейн», ТОВ «Будфінтраст група Україна», ФОП ОСОБА_4 товарів та достовірність наданих позивачем документів щодо операцій із поставки з цим постачальником, - зробили юридично правильний висновок про недоведеність з боку ДПІ на виконання процесуального обов'язку, встановленого нормою частини другої ст. 71 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення постанови апеляційного суду), правомірності зменшення у податковому обліку позивача сум валових витрат (витрат) та податкового кредиту. Оцінка доказів судами зроблена з дотриманням норм ст. 86 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення постанови апеляційного суду). Відсутність певних реквізитів у документах, на підставі яких платник податків здійснив зміни у власному податковому обліку, або складання таких документів з певними порушеннями, які не призводять до неможливості ідентифікації осіб, які приймали участь у господарській операції та/або ідентифікації змісту та обсягу господарської операції не призводять до втрати такими документами значення доказу правомірності здійснення змін у податковому обліку, якщо інші докази свідчать про фактичне виконання такої господарської операції.

Відповідають правильному змісту правового регулювання, встановленого нормами Закону № 334/94-ВР та ПК також висновки апеляційного суду про правомірність включення позивачем у податковому обліку за 1-й квартал 2011 року від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток, сформованим у 2010 році.

Відповідно до абзацу п'ятого пункту 1 розділу ХІХ «Прикінцеві положення» ПК України розділ ІІІ цього Кодексу «Податок на прибуток підприємств» набирає чинності з 01.04.2011.

Абзац перший пункту 1 підрозділу 4 «Особливості справляння податку на прибуток підприємств» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК також встановлює, що розділ III цього Кодексу застосовується під час розрахунків з бюджетом, починаючи з доходів і витрат, що отримані і проведені з 1 квітня 2011 року, якщо інше не встановлено цим підрозділом.

За змістом цих норм, норми ПК не застосовується до визначення доходів і витрат, що отримані і проведені до 01.04.2011. Цей Кодекс не застосовується і до розрахунку об'єкта оподаткування у 1-у кварталі 2011 року. Про це свідчить зміст пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК, у першому абзаці якого йдеться тільки про правовий режим від'ємного значення об'єкта оподаткування за підсумками 1-го кварталу 2011 року. Тобто, розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками І кварталу 2011 року здійснюється за нормами Закону № 334/94-ВР, який втрачає чинність з 01.04.2011 (підпункт 2 пункту 2 розділу ХІХ «Прикінцеві положення» ПК), тоді як в абзаці другому пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ ПК йдеться про розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками другого кварталу, наступних податкових періодів, який здійснюється за ПК.

Відповідно до пункту 6.1 ст. 6 Закону № 334/94-ВР, якщо об'єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від'ємне значення об'єкта оподаткування (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від'ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього року у складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

При цьому абзацом другим пункту 22.4 ст. 22 цього ж Закону визначено, що у 2011 році сума від'ємного значення, яка відповідно до абзацу першого цього пункту не була врахована у складі валових витрат, та від'ємне значення об'єкта оподаткування, яке виникло у 2010 році, підлягають включенню до складу валових витрат у порядку, встановленому статтею 6 цього Закону, без обмежень, встановлених цим пунктом.

Отже, розрахунок об'єкта оподаткування за 1-й квартал 2011 року здійснюється з врахування доходів і витрат цього кварталу з врахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування за 2010 рік, яке підлягає включенню до витрат І календарного кварталу 2011 року без обмежень.

Ці норми не обмежують право платника податку на відображення у податковому обліку витрат, в залежності від періоду їх виникнення.

Такого ж змісту правового регулювання є також і норми, яким врегульовано правила включення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у подальших податкових звітних періодах.

Відповідно до пункту 150.1 ст. 150 ПК, якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення..

Пунктом 3 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК встановлено, що пункт 150.1 статті 150 Кодексу застосовується у 2011 році з урахуванням того, що якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками першого кварталу 2011 року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат другого календарного кварталу 2011 року.

Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками другого, другого і третього кварталів, другого - четвертого кварталів 2011 року здійснюється з урахуванням від'ємного значення, отриманого платником податку за перший квартал 2011 року, у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

Таким чином, витрати 2-го кварталу 2011 року визначаються з врахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування за 1-й квартал 2011 року, яке, у свою чергу, визначається з урахуванням у складі валових витрат 1-го кварталу 2011 року від'ємного значення об'єкта оподаткування, що утворилося за підсумками 2010 року

Доводи, наведені відповідачем у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

У силу норм часини 1 ст. 341 КАС України висновки судів у частині відмови у задоволенні позову не переглядаються касаційним судом.

Відповідно до частини 1 ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у хмельницькій області залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.02.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Повний текст виготовлено: 16.04.2018.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко