Справа № 341/1851/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/1048/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Гуляка В.В., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Галицького об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2017 року, прийняту суддею Максимчин Ю.Д. у м.Галичі Івано-Франківської області, у справі № 341/1851/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицького об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов"язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - Галицького об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, у якому просив визнати протиправним дії щодо встановлення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 80 % суддівської винагороди без урахування строку строкової військової служби, половини строку навчання та строку роботи в органах прокуратури, зобов'язати зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці 1 рік 10 місяців 21 день проходження строкової військової служби в лавах Радянської Армії, половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - Українській державній юридичній академії - 1 рік, стаж роботи на посаді помічника прокурора Рогатинського району Івано-Франківської області - 5 років 11 місяців 20 днів та зобов'язати провести перерахунок, нарахувати та виплачувати починаючи з 20 липня 2017 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання, з подальшим перерахунком у випадку зміни суддівської винагороди діючого судді та виплатити різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що пенсійним органом всупереч вимог, встановлених Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 №584/95, п.3-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячно грошове утримання суддів» від 03.09.2005 № 865 та ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів», не враховано періоди проходження строкової військової служби, навчання у вищому навчальному закладі та роботу на посаді помічника прокурора.

Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо встановлення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди без урахування строку строкової військової служби, половини строку навчання та строку роботи в органах прокуратури. Зобов'язано Галицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці: 1 рік 10 місяців 21 день проходження строкової військової служби в лавах Радянської Армії, половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - Українській державній юридичній академії - 1 рік, стаж роботи на посаді помічника прокурора Рогатинського району Івано-Франківської області - 5 років 11 місяців 20 днів. Зобов'язано Галицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області провести перерахунок, нараховувати і виплачувати ОСОБА_1, починаючи із 20 липня 2017 року, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами), без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з подальшим перерахуванням у випадку зміни суддівської винагороди діючого судді та виплатити різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою.

Постанова мотивована тим, що позивач працював суддею в період дії спеціальних Законів України «Про статус суддів» від 15.12.1992, з наступними змінами, Постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 та «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07.07.2010, з наступними змінами, які давали йому право на відставку та довічне грошове утримання, з урахуванням стажу роботи суддею і відповідного віку.Ссуд вважає, що позивач на підставі вказаних законів набув право на відставку з призначенням щомісячного довічного грошового утримання або право на призначення пенсії у порядку та на вищезазначених умовах.

Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, виходячи з положень ст. 22 Конституції України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, суд вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що він має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, передбаченому частиною третьою статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання"; Розмір довічного грошового утримання повинен складати 90% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру. Зміни в законодавстві, які суттєво звужують соціальні права судді у відставці і суперечать Конституції України, а також нормам міжнародного права, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись із постановою суду, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що для розрахунку довічного грошового утримання ОСОБА_1 враховано стаж відповідно до ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» за період з 07.03.2001 по 12.07.2012 на посаді судді, голови Галицького районного суду Івано-Франківської області, з 13.07.2012 по 19.07.2017 на посаді судді Львівського апеляційного адміністративного суду. Розрахований позивачу стаж роботи на перелічених посадах становить 16 років 04 місяці 15 днів та йому призначено довічне грошове утримання судді у розмірі 22528 грн.

Водночас зазначає, що Законом України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено перелік робіт, що зараховуються до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання суддів. Зарахування до стажу роботи на посаді судді період строкової військової служби, період навчання у вищому навчальному закладі та період роботи в органах прокуратури даним законом не передбачено.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 згідно з рішенням Вищої ради правосуддя №1531/0/15-17 від 13.06.2017 на підставі поданої ним заяви про відставку звільнено з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду (а.с.25).

Наказом голови Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2017 №202-к/тв з 19 липня 2017 ОСОБА_1 виключено із штату суду у зв'язку із звільненням у відставку відповідно до зазначеного рішення Вищої ради правосуддя (а.с.26).

Згідно з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданим Львівським апеляційним адміністративним судом, стаж роботи судді ОСОБА_1 становить 25 років 02 місяці 23 дні.

Згідно з протоколом № 988 та розпорядженням № 988 від 31 липня 2017 року Галицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області призначило йому довічне грошове утримання згідно із Законом України «Про судоустрій та статус суддів» на підставі поданої заяви від 20 липня 2017 року в розмірі 22 528 гривень, виходячи з розміру суддівської винагороди - 28 160 гривень за поданою довідкою, яка враховувалася при призначенні довічного утримання, як судді у відставці.

Так, зі змісту протоколу № 988 від 31.07.2017 слідує, що ОСОБА_1 було призначено щомісячне довічне грошове утримання з 20.07.2017 у розмірі 80 % суддівської винагороди при стажі роботи на посаді судді 16 років 4 місяці 15 днів, тобто без урахування половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, періоду проходження строкової військової служби, стажу роботи на посаді помічника прокурора Рогатинського району Івано-Франківської області (а.с.22).

На звернення позивача із заявою про перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, листом Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області №98/К-15 від 26.09.2017 роз»яснено, що період навчання у вищих юридичних навчальних закладах та інші роботи відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» не зараховується, та повідомлено, що обрахований пенсійним органом стаж роботи, з якого позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання, становить 16 років 04 місяці 15 днів (а.с. 27-28).

Позивач, вважаючи дії пенсійного органу щодо призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання протиправними, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до п. 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій та статус суддів" № 1402-VІІ від 02 червня 2016 року у випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно із абзацом четвертим пункту 34 цього ж розділу (який набув чинності 05 січня 2017 року) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до частини третьої статті 138 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, згідно зі статтею 135 Закону № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, відповідно до вимог пункту 11 Прикінцевих положень Закону № 2453-VI (в редакції від 07.07.2010) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною четвертою статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (в редакції, чинній станом на час набрання чинності Законом № 2453-VI в редакції від 07.07.2010) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Поряд з цим, спірні правовідносини урегульовані й постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (в редакції, що діяла на день набрання чинності Законом № 2453-VI), пунктом 3-1 якої було передбачено зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

З наявних в матеріалах справи доказів слідує та не заперечується відповідачем, що пенсійним органом стаж роботи на посаді судді позивачу обраховано відповідно до ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VII від 02.06.2016 - 16 років 04 місяці 15 днів.

Позивачу було повідомлено, що розмір призначеного щомісячного довічного грошового утримання становить 80% заробітку, а отже при його визначенні взято до уваги лише стаж на посаді судді.

Натомість судом першої інстанції встановлено, що загальний стаж роботи, що дає ОСОБА_1 право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання, становить 25 років 02 місяці 23 дні, який складається із роботи на посадах судді, голови Галицького районного суду Івано-Франківської області, на посаді судді Львівського апеляційного адміністративного суду, що становить 16 років, 04 місяці 15 днів; а також календарний період проходження строкової служби в Збройних Силах СРСР, що становить 1 рік 10 місяців 21 день; половини навчання у вищому навчальному закладі (денна форма навчання), що становить 1 рік; та робота на посаді поміника прокурора Рогатинського району Івано-Франківської області, що становить 5 років 11 місяців 20 днів.

Так, у статті 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» зазначено, що військова служба є державною службою особливого характеру час проходження військової служби зараховується громадянам України до стажу роботи за спеціальністю.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 органи державної влади і управління, органи прокуратури суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів і арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

Відповідно до статей 29, 61 Конституції Української РСР від 20.04.1978 з метою захисту соціалістичних завоювань, мирної праці радянського народу, суверенітету і територіальної цілісності держави створено Збройні Сили СРСР і встановлено загальний військовий обов'язок.

З 1991 року з набуттям незалежності України та прийняттям відповідного українського законодавства, відповідні правові інститути були реформовані в елементи забезпечення суверенітету незалежної України Збройні Сили України та загальний військовий обов'язок громадян України (згідно зі змінами до Конституції України Законом № 2480-12 від 19.06.1992 та у подальшому ст.ст. 17, 65 Конституції України від 28.06.1996).

Таким чином, проходження позивачем військової служби у лавах Збройних Сил СРСР є тотожним за своєю природою видом суспільної діяльності (державною службою особливого характеру на користь держави, правонаступництво за якою проголосила Україна) та тягне аналогічні правові наслідки.

Відповідно до Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10 липня 1995 року №584/95 р. та п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячно грошове утримання суддів» від 03.09.2005 №865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період, проходження строкової військової служби.

Тобто, законодавством, що діяло на день набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено зарахування спірних періодів до стажу роботи позивача, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, оскільки він був обраний на посаду до набрання чинності цим Законом.

Водночас визначення часу реалізації права на відставку є виключно правом позивача і не обмежується у часі, не враховуючи граничного віку. Зазначеним правом ОСОБА_1 скористався, подавши відповідну заяву на адресу Вищої ради правосуддя, яка була задоволена. Рішенням Вищої ради правосуддя № 1531/0/15-17 від 13.06.2017 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду у відставку» у зв'язку із поданням заяви про відставку та за наявності достатнього для звільнення у відставку стажу роботи, визначеного на підставі статей 116,137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а також абз.4 п.34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону у редакції Закону України «Про Вищу раду правосуддя», звільнено з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду відповідно до п.4 ч.6 ст. 126, ст.131 Конституції України.

Слід зазначити, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з»ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 06 березня 2018 року (справа №308/6953/17), а відповідно до ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також апеляційний суд не бере до уваги покликання відповідача на втрату законної сили окремими підзаконними актами, з огляду на таке.

Конституційний суд України в рішенні від 08.06.2016 № 4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

У зв'язку з ухваленням Рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" визнано неконституційними окремі норми статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Зокрема, частиною четвертою резолютивної частини Конституційний Суд України вказав наступний порядок виконання рішення: частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

В межах спірних правовідносин застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Отже судді, стаж роботи яких на момент набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" надавав право на певний розмір щомісячного довічного грошового утримання із набуттям чинності вказаним законом право на отримання такого грошового утримання не втрачають.

Слід зазначити, що згідно із частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і Законами України.

Відповідно до частини сьомої статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, яка урегульовує незалежність судді, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Про те, що гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, також неодноразово зазначав у своїх рішеннях і Конституційний Суд України, зокрема: № 4-рп/2016 від 08.06.2016, № 3-рп/2013 від 03.06.2013, № 10-рп/2008 від 22.05.2008, № 8-рп/2005 від 11.10.2005.

На користь викладеного свідчить також і Закон України №1798-VIII від 21 грудня 2016 року «Про Вищу раду правосуддя», яким були внесені зміни в Закон України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Таким чином, врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Відповідно до частини 2 ст. 6, частин 1, 2 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " №44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У пункті 52 рішення у справі «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Скордіно проти Італії» («Scordino v. Italy» №36813/97).

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що вірним способом відновлення порушених прав позивача є зобов'язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право судді на відставку половину навчання у вищому навчальному закладі - 1 рік, стаж роботи на посаді помічника прокурора Рогатинського району Івано-Франківської області - 5 років 11 місяців 20 днів та календарний період 1 рік 10 місяців 21 день проходження строкової військової служби та та здійснити перерахунок та виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами), без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з подальшим перерахуванням у випадку зміни суддівської винагороди діючого судді та виплатити різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Галицького об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2017 року у справі № 341/1851/17- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді В. В. Гуляк
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова складена в повному обсязі 17.04.2018.