Справа № 159/2372/17
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/468/18
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області,

на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2017 року (суддя - Панасюк С.Л., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м.Ковель, дата складання повного тексту - не зазначено),

в адміністративній справі №159/2372/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області,

про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У червні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_1 ОУПФУ Волинської області, в якому, із врахуванням уточнення позовних вимог, просив: 1) визнати протиправними дії відповідача про відмову позивачу у проведенні перерахунку та виплати пенсії у відповідності до ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» (у редакції ЗУ №2377-ІV від 20.01.2005 р., що діяла станом на час призначення пенсії) на підставі наданої довідки про заробітну плату №18-174 вих. від 29.03.2016 р., на підставі постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.03.2016 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2016 року; 2) зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст.50-1 ЗУ «Про прокуратур» (у редакції ЗУ №2377-ІV від 20.01.2005 р., що діяла станом на час призначення пенсії) виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, на підставі довідки №18-174 вих. від 29.03.2016 р., де визначено розмір заробітної плати позивача в сумі 21791,91 грн., на підставі вказаних судових рішень, з моменту звернення за таким перерахунком без обмежень граничного розміру пенсії та виплатити різницю в розмірі пенсії з моменту настання права на перерахунок з березня 2016 року і по даний час.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2017 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_2 у проведенні перерахунку та виплати пенсії у відповідності до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, що діяла станом на 07.09.2005 року) на підставі наданої ним довідки прокуратури Волинської області про розмір заробітної плати №18-174 вих. від 29.03.2016 року. Зобовязано ОСОБА_3 обєднане управління Пенсійного фонду України провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, що діяла станом на 07.09.2005 року), в розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, зазначеної в довідці прокуратури Волинської області про розмір заробітної плати №18-174 вих. від 29.03.2016 року, з 01.04.2016 року та виплатити йому різницю між виплаченою та перерахованою пенсією.

З цією постановою суду першої інстанції від 14.12.2017 року не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена постанова суду винесена з порушенням вимог щодо законності та відповідності нормам матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивач не подавав у встановленому законодавством порядку до ОСОБА_4 заяви про перерахунок пенсії на підставі нової довідки від 29.03.2016 року. До ОСОБА_4 надійшла лише довідка прокуратури Волинської області №18-174 вих. від 29.03.2016 р., яка зареєстрована 13.04.2016 року. ОСОБА_4 №3662/02-21-22 від 03.03.2017 року було надано позивачу як захід реагування на лист прокуратури Волинської області за №18-23вих-17 від 09.02.2017 року. Тому відсутні правові підстави розглядати довідку №18-174 вих. від 29.03.2016 р. як підставу у проведенні перерахунку пенсії. Також вказує апелянт, що згідно постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.03.2016 року, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2016 року та ухвали Вищого адміністративного суду України від 06.07.2016 року перерахунок пенсії позивачу слід проводити на підставі довідки прокуратури Волинської області №18/296 від 14.12.2015 року. Інші довідки не були предметом дослідження, а тому їх видача не може слугувати підставою для автоматичного перерахунку пенсії. Зазначає апелянт, що постановою про закриття виконавчого провадження від 27.07.2016 р. (ВП №51327314), виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №159/667/16-а, виданого 02.06.2016 року, закінчено у звязку з виконанням рішення суду у повному обсязі. Жодного виконавчого документу, який зобов`язував би провести перерахунок пенсії позивачу на підставі довідки прокуратури №18-174 вих. від 29.03.2016 р. до ОСОБА_4 не надходило. Крім цього, немає правових підстав для проведення позивачу як працівнику прокуратури перерахунку пенсії, оскільки Кабінетом Міністрів України не визначено умов та порядку перерахунку пенсії працівникам прокуратури.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 14.12.2017 р. та прийняти нову постанову суду, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що із 07.09.2005 року позивачу ОСОБА_2 призначено пенсію за вислугу років у відповідності до положень ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року.

Після призначення пенсії позивач продовжував працювати в органах Прокуратури до грудня 2015 року, а 14.12.2015 року позивач звільнений з посади прокурора Луцького району Волинської області.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.03.2016 року у справі №159/667/16-а визнано протиправними дії та зобов'язано Управління ПФ України у м.Ковелі та ОСОБА_1 районі Волинської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії відповідно до ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» (у редакції ЗУ №1789-ХІІ, що діяла станом на час призначення пенсії) в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, зазначеного в довідці прокуратури Волинської області №18/296 від 14.12.2015 року, з 01.01.2016 року та виплатити різницю в розмірі пенсії за минулий час з 01.01.2016 року (а.с. 8-12).

Вказана постанова суду від 10.03.2016 року залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2016 року, а ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.07.2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 ОУПФУ на вказані постанову суду від 10.03.2016 року та ухвалу суду від 16.05.2016 року (а.с. 63, 65).

Постанова Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.03.2016 року про перерахунок пенсії ОСОБА_2 виконана в повному обсязі і постановою відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області від 27.07.2016 року виконавче провадження ВП №51327314 закінчено (а.с. 73-78).

Також судом встановлено, що 13.04.2016 року ОСОБА_3 ОУПФУ Волинської області отримало та зареєструвало довідку прокуратури Волинської області №18-174 вих. від 29.03.2016 року про розмір заробітної плати ОСОБА_2 з 01.12.2015 року (а.с. 91).

Листом прокуратури Волинської області №18-23 вих-17 від 09.02.2017 року повідомлено ОСОБА_3 ОУПФУ про те, що при перерахунку пенсії ОСОБА_2 слід брати до уваги довідку №18-174 вих. від 29.03.2016 року, а не довідку №18/296 від 14.12.2015 року (а.с. 44).

Листом №3662/02-21-22 від 03.03.2017 року відповідач ОСОБА_3 ОУПФУ повідомило позивача ОСОБА_2 про те, що йому здійснено перерахунок пенсії із 01.01.2016 року на виконання постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.03.2016 року. Із 01.06.2015 року перерахунок пенсії відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» не проводиться, оскільки скасовано норми законодавства щодо пенсійного забезпечення осіб, пенсії яким призначаються відповідно до цього Закону. Довідка прокуратури Волинської області №18-174 вих. від 29.03.2016 року про розмір заробітної плати не може бути підставою для проведення перерахунку (а.с. 7).

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.107 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року, тобто станом на час розгляду справи судом першої інстанції), суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Строки звернення до адміністративного суду передбачені, зокрема, статтею 99 КАС України. Так, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 100 КАС України. Так, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Крім цього, пунктом 9 частини 1 статті 155 КАС України передбачено, що суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо таку позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року) передбачено, що суд зобовязаний зясувати питання про те, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом, а якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними. Строк звернення до адміністративного суду не являється процесуальним строком. Суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів може вирішувати питання щодо наявності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Відповідно до ст.122 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017 року), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строку звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017 року).

Із матеріалів справи та змісту адміністративного позову видно, що позивач просить оскаржує дії відповідача ОСОБА_1 ОУПФУ про відмову в проведенні перерахунку та виплати пенсії на підставі довідки про заробітну плату №18-174 вих. від 29.03.2016 р. та просить зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії на підставі цієї довідки №18-174 вих. від 29.03.2016 р. з березня 2016 року.

До адміністративного суду із відповідним позовом позивач звернувся 24.06.2017 року (згідно штампу на поштовому конверті).

В матеріалах адміністративної справи немає доказів про те, що перед зверненням до адміністративного суду із вказаними позовними вимогами позивач ОСОБА_2 звертався до відповідача ОСОБА_1 ОУПФУ із заявою (зверненням) з приводу проведення перерахунку пенсії на підставі довідки прокуратури Волинської області №18-174 вих. від 29.03.2016 р. про заробітну плату.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що строк для звернення до адміністративного суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була і могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З цього приводу слід врахувати, що пенсію позивачу призначено з 07.09.2005 року. Після такого призначення виплата пенсії позивачу здійснювалась періодично і щомісячно. Тому позивач знав про факт виплати йому пенсії у відповідному розмірі, в тому числі протягом період із березня 2016 року. У звязку із цим позивач знав і мав можливість дізнатись про розмір пенсії.

В матеріалах справи немає і позивачем не надано доказів про існування для нього в період з березня 2016 року обєктивних перешкод для оскарження (за наявності такого субєктивного бажання) до суду відповідних дій органу Пенсійного фонду щодо розміру пенсії.

В такій ситуації, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позовних вимог про визнання дій протиправними та зобов'язання провести перерахунок і виплату пенсії за період із березня 2016 року по 23.12.2016 року включно, тобто за період, який виходить за межі шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду.

Відносно решта позовних вимог позивача, тобто про визнання дій протиправними та зобов'язання провести перерахунок і виплату пенсії за період після 23.12.2016 р., то суд апеляційної інстанції вважає, що такі позовні вимоги є безпідставними і не підлягають задоволенню, з врахуванням наступного.

На час призначення позивачу пенсії та її нарахування умови і порядок пенсійного забезпечення прокурорів регулювались положеннями статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII, у відповідній редакції (далі - Закон №1789-XII).

Відповідно до ч.2 ст.50-1 Закону №1789-XII, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно з ч.12 ст.50-1 Закону №1789-XII, обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Відповідно до ч.17 ст.50-1 Закону №1789-XII, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

В подальшому у ст.50-1 Закону №1789-XII, вносились зміни, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначалася прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права, разом з тим, положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій прокурорам змін не зазнали (змінилась лише нумерація частин цієї статті).

Проте, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII, який набрав чинності 01.01.2015 р., частину 18 статті 50-1 Закону №1789-XII викладено у наступній редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України». При цьому, на виконання законодавчих змін жодного нормативно-правового акта прийнято не було.

З 15.07.2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) та втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. №1789-XII, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачала чинність з 15 грудня 2015 року.

Відповідно до частини 20 статті 86 Закону №1697-VII, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 1 пункту 13 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону №1697-VII Кабінету Міністрів України доручено у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що положеннями постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» №1013 від 09.12.2015 року, встановлено з 01.12.2015 року механізм упорядкування структури заробітної плати у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено, зокрема, додатками 1-37, 43-1, 43-2, 48-55 до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Однак, Кабінетом Міністрів України відповідних нормативно-правових актів щодо умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури прийнято не було, а положення ст.50-1 Закону №1789-XII щодо перерахунку призначених пенсій в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, втратили чинність.

Тобто, станом на розглядуваний період із грудня 2016 року, в тому числі на час надання позивачу ОСОБА_2 листом відповідача ОСОБА_1 ОУПФУ №3662/02-21-22 від 03.03.2017 року інформування щодо відсутності підстав для перерахунку пенсії, була відсутня законодавча основа для здійснення такого перерахунку.

При вирішенні спірних правовідносин судом апеляційної інстанції також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Щодо покликання позивача на ст.50-1 Закону №1789-XII, як на законодавчу підставу перерахунку його пенсії, то суд апеляційної інстанції зауважує, що як це зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09.02.1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, на час розглядуваних правовідносин діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність.

Таким чином, на час розглядуваних правовідносин щодо перерахунку пенсії позивача чинним законодавством не визначено права і не передбачено підстав, порядку реалізації та обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до норм Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку.

Отже, у відповідача не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів також враховує правову позицію Верхового Суду, відображену в постанові від 14.02.2018 року в справі №К/9901/16758/18 (635/903/17), про те, що в умовах відсутності визначених КМ України умов та порядку перерахунку призначених прокурорам пенсій органи Пенсійного Фонду України не мають правових підстав для законного способу дій для реалізації своїх повноважень, що виключає можливість перерахунку зазначених пенсії.

Відносно доводів позивача про те, що перерахунок пенсії необхідно проводити на підставі вказаної вище довідки №18-174 вих. від 29.03.2016 р. на підставі постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.03.2016 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2016 року, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.03.2016 року у справі №159/667/16-а зобов'язано Управління ПФ України у м.Ковелі та ОСОБА_1 районі Волинської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії з 01.01.2016 року згідно довідки прокуратури Волинської області №18/296 від 14.12.2015 року.

Вказана постанова суду від 10.03.2016 року залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2016 року, а ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.07.2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 ОУПФУ на вказані постанову суду від 10.03.2016 року та ухвалу суду від 16.05.2016 року.

Постанова Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.03.2016 року про перерахунок пенсії ОСОБА_2 виконана в повному обсязі і постановою відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області від 27.07.2016 року виконавче провадження ВП №51327314 закінчено.

Також, ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.04.2017 року в справі №159/667/16-а щодо розяснення судового рішення та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017 року підтверджується факт того, що вказаний вище перерахунок пенсії позивачу підлягав здійсненню на підставі довідки прокуратури Волинської області №18/296 від 14.12.2015 року (а.с. 69-72).

Відповідно до ст.159 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року) та ст.242 КАС України (в чинній на даний час редакції), судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції від 14.12.2017 року слід скасувати та прийняти нову постанову суду про залишення без розгляду частини позовних вимог та відмову у задоволенні решта позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області задоволити частково.

Постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2017 року в адміністративній справі №159/2372/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов'язання провести перерахунок і виплату пенсії за період з березня 2016 року по 23 грудня 2016 року включно залишити без розгляду.

У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи чи в порядку письмового провадження - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк

Судді: Л.Я. Гудим

ОСОБА_5

Повний текст постанови складено 12.04.2018 року