Справа № 826/5849/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 квітня 2018 року № 826/5849/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянув у письмовому провадженні справу за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування постанови

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування постанови від 20.04.2017 ВП 53199170.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм ст.. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» оскільки виконавчий документ не виконано позивачем з поважних причин.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, з яких вбачається, що судове рішення та постанова про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2016 залишені позивачем без виконання, відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято оскаржувану постанову.

Враховую клопотання представників сторін судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини четвертої статті 122 КАС України (в редакції чинній станом на 26.09.2017 року).

Враховуючи те, що 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція КАС України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі вона знаходить на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно справа розглянута з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 та ч. 5 ст. 250 КАС України в редакції з 15.12.2017 року.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.12.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53199170 з примусового виконання виконавчого листа №826/10834/14, виданого Київським апеляційним адміністративним судом 12 серпня 2016 року, про зобов'язання Державної установи «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» вчинити необхідні дії щодо виплати (відшкодування) на користь ПрАТ «Граве Україна страхування життя» вкладів страхувальників за договорами довгострокового страхування життя у національній валюті України за тарифами головного страхування GX-3 у загальному розмірі 1 074 0312,22 грн.

Зазначена постанова отримана позивачем 20.03.2017.

24.03.2017 позивачем звернувся до державного виконавця із заявою про встановлення способу і порядку виконання судового рішення та про роз'яснення постанови Київського апеляційного адміністративного суду.

Постановою від 04.04.2017 на позивача накладено штраф за невиконання судового рішення в сумі 5 100 грн.

В подальшому, постановою від 20.04.2017 на позивача накладено штраф в сумі 10 200 грн за невиконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII).

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону № 1404-VIII).

За змістом статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно зі статтею 75 Закону 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, підставою для прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу є невиконання боржником без поважних причин рішення у строк, встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження, за умови обізнаності боржника про таку постанову та про строк, у який він може добровільно виконати таке рішення.

Щодо посилання позивача на заяву про роз'яснення судового рішення та/або встановлення способу і порядку виконання судового рішення, як на поважну причину невиконання такого судового рішення, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2016 у задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про встановлення способу і порядку виконання судового рішення та про роз'яснення постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2016 відмовлено з підстав не видачі, на час розгляду судом заяви, виконавчого документу.

В подальшому, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.08.2016 повторно відмовлено у задоволенні заяви про роз'яснення постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2016, оскільки резолютивна частина судового рішення не містить положень стосовно яких можуть виникнути суперечності щодо їх розуміння.

Повторно до суду за роз'ясненням судового рішення та встановленням способу і порядку його виконання, з моменту обізнаності щодо наявної процедури примусового виконання судового рішення, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не звертався.

Звернення ж до суду саме державного виконавця на підставі заяви сторони виконавчого провадження, відповідно до положень статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, є правом, а не обов'язком.

Отже, суд приходить до висновку про відсутність поважних причин невиконання судового рішення в межах виконавчого провадження ВП №53199170 у встановлений державним виконавцем строк.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідач діяв відповідно до згадуваних норм Закону 1404-VIII.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись вимогами статей 77-78, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда