Справа № 826/16066/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 квітня 2018 року № 826/16066/16

Окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Вєкуа Н.Г., суддів: Григоровича П.О., Костенка Д.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД"

до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м.

Києві, Кабінету Міністрів України

третя особа Міністерство фінансів України

про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити

певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Кабінету Міністрів України, третя особа - Міністерство юстиції України, в якому просить:

- рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 15.03.2016 року вих. №9892/10/26-55-08-03 визнати незаконним та скасувати;

- бездіяльність Кабінету Міністрів України від 30.01.2016 року, яка полягає у неприйнятті правового акту Кабінету Міністрів України про скасування наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року №21 та у незабезпеченні перегляду та приведенні Міністерством фінансів України свого наказу №21 від 28.01.2016 року у відповідність із Законом України від 26.11.2015 року №835-VІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визнати незаконною;

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний період календарний місяць лютий 206 року з додатками та доповненнями до неї Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД"з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з цих поданих позивачем документів від 14.03.2016 року;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України прийняти нормативно-правовий акт, необхідний для реалізації Закону України від 26.11.2015 року №835-VІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» та забезпечити перегляд та приведення Міністерством фінансів України свого наказу від 21.01.2016 року №21 у відповідності із цим Законом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016р. відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У зв'язку з припиненням повноважень судді Погрібніченка І.М. в провадженні якого перебувала адміністративна справа та не була ним розглянута, справу було повторно розподілено між суддями.

За результатом повторного автоматичного розподілу судових справ, для розгляду справи було визначено суддю Вєкуа Н.Г.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.04.2017 року справу №826/826/16066/16 прийнято до свого провадження суддею Вєкуа Н.Г. та призначено до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві необґрунтовано відмовлено у прийнятті податкової декларації останнього з податку на додану вартість та додатків до неї за лютий 2016 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. В запереченнях долучених до матеріалів справи відповідач зазначив, що з 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VІІІ від 28.12.2014 року, яким внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема у частині подання звітності з податку на додану вартість, а саме: встановлено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством, у той час, як позивачем було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2016 року як за допомогою засобів електронного зв'язку, так і за допомогою засобів поштового зв'язку, у зв'язку з чим, податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2016 року, яка була подана за допомогою засобів електронного зв'язку, була прийнята та зареєстрована, а декларація подана за допомогою засобів поштового не було прийнята з огляду на порушення пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України.

Представники Кабінету Міністрів України в судове засідання не з'явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень суду не надав.

В судовому засіданні відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (чинного до 15.12.2017) ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив наступне.

22.12.2015 між ТОВ «Нікея-ЛТД» та ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві укладено договір про визнання електронних документів та в подальшому переукладений за № та є чинним на момент подання звітності, а саме 14.03.2016 року.

Уповноваженою особою Товаристваз обмеженою відповідальністю «Нікея - ЛТД» 14.03.2016 року у паперовій формі подано до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2016 року разом з додатками, про що свідчить відмітка на копії останньої, наявної у матеріалах справи.

У свою чергу, Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві листом від 15.03.2016 року вих. №9892/10/26-55-08-03 повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея - ЛТД» про те, що подана вказаним товариством податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2016 року не прийнята та запропоновано подати повторно зазначений звіт у спосіб, передбачений п.49.4 ст.49 Податкового кодексу України.

Вважаючи вказане рішення протиправними та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Водночас, позивач посилається на бездіяльність Кабінету Міністрів України від 30.01.2016 року, яка полягає у неприйнятті правового акту Кабінету Міністрів України про скасування наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року №21 та у незабезпеченні перегляду та приведенні Міністерством фінансів України свого наказу №21 від 28.01.2016 року у відповідність із Законом України від 26.11.2015 року №835-VІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регламентується положеннями ст. 177 ПК України.

Підпунктами 16.1.2 та 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктами 36.1 та 36.2 статті 36 Податкового кодексу України встановлено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Відповідно до пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Пунктом 49.3 статті 49 Податкового кодексу України податкова встановлено, декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: особисто платником податків або уповноваженою на це особою; надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Процедура подання податкової звітності засобами електронного зв'язку в електронній формі до контролюючого органу регулюється Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 № 233, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16.04.2008 за № 320/15011.

Згідно з пунктом 49.4 статті 49 Податкового кодексу України платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством. Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VІІІ (набрав чинності 01.01.2015) були внесені змін до ПК України, зокрема п. 49.4 доповнено абз. 2 такого змісту: «Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством».

Аналогічно п. 2 розд. ІІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 № 966, що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 жовтня 2014 року за № 1267/26044 та діяв до 01.02.2016) передбачено, що декларація та додатки до неї, а також інша податкова звітність з податку на додану вартість, зазначена у пункті 8 розділу І цього Порядку, подаються до контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податку, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Тобто, наведені норми права встановлюють інші, спеціальні вимоги щодо подачі податкової декларації з податку на додану вартість, яка має бути подана виключно в електронній формі. Отже, у даному конкретному випадку норма п. 49.3 ст. 49 ПК України застосуванню не підлягає, а у платника податку відповідно відсутнє право подачі декларації з податку на додану вартість у паперовому вигляді.

Таким чином, враховуючи вищевказані норми Кодексу суд вважає, що подача податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період лютий 2016 року в електронному вигляді є обов'язком позивача.

Враховуючи зазначене, позиція позивача, що подана електронна декларація є копією і потребує подання в письмовому вигляді, не підтверджується нормами чинного законодавства.

Відповідно до п. 49.8 ст. 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Нормами п. 49.9 ст. 49 цього Кодексу визначено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Отже, обов'язок зареєструвати податкову декларацією платника податку виникає у контролюючого органу за умови дотримання таким платником податку вимог ст. 49 ПК України, якою, зокрема, визначено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем порушено порядок подання податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2016 року, так як останнім порушено порядок її направлення, а сааме у письмовій формі, замість електронної форми, а тому така декларація не може бути визнана прийнятою, що також виключає можливість зобов'язання Державну податкову інспекцію у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний період календарний місяць лютий 2016 року з додатками та доповненнями до неї Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД"з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з цих поданих позивачем документів від 14.03.2016 року.

У зв'язку з тим, що позивачем не дотримано норми ст. 49 ПК України, зокрема, щодо обов'язку подання податкової звітності з податку на додану вартість в електронній формі, листом від 15.03.2016 року вих. №9892/10/26-55-08-03 податковий орган повідомив позивача про те, що направлена засобами поштового зв'язку податкова декларація вважається неподаною.

З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині визнання незаконним та скасування рішення (листа) Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 15.03.2016 року вих. №9892/10/26-55-08-03.

Щодо тверджень позивача про бездіяльність Кабінету Міністрів України, то суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.113, ст.116 Конституції України, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, забезпечує виконання Конституції і законів України, актів Президента України, здійснює внутрішню політику держави, вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, забезпечує проведення фінансової політики, політики у сфері соціального захисту, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.

Статтею 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що до основних повноважень Кабінету Міністрів України, серед іншого, відноситься забезпечення здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України, проводить фінансову, цінову ,інвестиційну та податкову політику, політику у сфері праці та зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування, розробляє і здійснює загальнодержавні програми економічного, науково-технічного соціального і культурного розвитку України.

Частиною 1 ст.117 Конституції України та ст.49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своє компетенції видає постанови, які є обов'язковими до виконання.

Відповідно до параграфу 4 Регламенту Кабінету Міністрів України, розгляд проектів актів на засіданнях Кабінету Міністрів здійснюється відповідно до щоквартальних планів-графіків, які готуються з урахуванням строків, установлених Програмою діяльності Кабінету Міністрів, концепціями реалізації державної політики у відповідних сферах, законами України, міжнародно-правовими зобов'язаннями України, актами Президента України та постановами Верховної Ради, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів та дорученнями Прем'єр-міністра України, а також з урахуванням строків, запропонованих міністерствами для внесення на розгляд Кабінету Міністрів проектів актів, що розробляється ними в ініціативному порядку.

Згідно параграфів 7,8 Регламенту, на своїх засіданнях Кабінету Міністрів розглядає зокрема, законодавчі ініціативи Кабінету Міністрів. Пропозиції, підготовлені членами Кабінету Міністрів для розгляду на його засіданні, з питань, що належить до компетенції інших членів Кабінету Міністрів, вносяться до Кабінету Міністрів лише після спеціального опрацювання та узгодження зазначених пропозицій.

Відповідно до параграфів 32, 33 Регламенту, проекти актів Кабінету Міністрів готуються на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів, доручень Прем'єр-міністра, а також за ініціативою членів Кабінету Міністрів, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій з дотриманням вимог цього Регламенту.

Розробниками проектів актів Кабінету Міністрів є міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, державні колегіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації відповідно до своєї компетенції.

Пунктами 2 Положення «Про Міністерство фінансів України» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №375, Мінфін у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції України та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно п.4 Положення розробляє проекти законів та інших нормативно-правових актів з питань, що належать до його компетенції.

Накази Мінфіну, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" (п. 8 Положення).

Мінфін очолює Міністр, який призначається на посаду за поданням Прем'єр-міністра України і звільняється з посади Верховною Радою України (п.9 Положення) .

Пунктом 10 даного Положення, Міністр спрямовує та координує діяльність визначених Кабінетом Міністрів України центральних органів виконавчої влади, зокрема: положення погоджує та подає на розгляд Кабінету Міністрів України розроблені центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр, проекти законів, актів Президента України та Кабінету Міністрів України; видає обов'язкові до виконання центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр, накази та доручення з питань, що належать до сфери їх діяльності; порушує перед Кабінетом Міністрів України питання щодо скасування актів центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр, повністю чи в окремій частині.

Отже, законодавством закріплена процедура прийняття рішень Кабінетом Міністрів під час засідання Уряду. Тобто, для прийняття відповідного рішення, необхідна законодавча ініціатива одного з членів засідання Уряду (Міністерства).

Крім того, відповідно до п.201.15 ст.201 розділу V Податкового кодексу України та Положення про Міністерства фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №375, Міністерством фінансів прийнято наказ від 28.01.2016№21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість».

Зазначеним Наказам затверджено форму податкової декларації з податку на додану вартість; форму уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок; форму розрахунку податкових зобов'язань, нарахованих отримувачем послуг, не зареєстрованим як платник податку на додану вартість, які постачаються нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими платниками податків, на митній території України; Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою-третьою статті 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджене тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Головуючий суддя Н.Г. Вєкуа

Суддя П.О. Григорович

Д.А. Костенко