Справа № 221/6308/17
Суддя: Чальцева Т. В.
Дата ухвалення: 2018-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018року м.Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючої - судді Чальцевої Т.В.

при секретарі - Сєрих І.С.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - Омельченко Т.М., Дядюн Т.В.,

Чанглі М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації про визнання протиправним рішення Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації № 46 від 15.06.2017р. щодо відмови у призначенні державної допомоги при народженні дитини та зобов'язання Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації призначити допомогу при народженні дитини,

ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Волноваського районного суду Донецької області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації про визнання протиправним рішення № 46 від 15.06.2017р. щодо відмови у призначенні державної допомоги при народженні дитини та зобов'язання призначити допомогу при народженні дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території Донецької області - у місті Донецьку народила сина - ОСОБА_6. 10.11.2016 року у Волноваському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області зареєструвала народження дитини, а відомості про батька дитини були внесені відповідно до ст. 135 СК України.

У зв'язку з проведенням антитерористичної операції разом з сином позивач виїхала з міста Донецька, та 15.05.2017 року стала на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1. Цього ж дня ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення державної допомоги при народженні дитини, але з моменту звернення не отримала жодної виплати. У вересні 2017 року позивач дізналась, що 15.06.2017 року рішенням відповідача №46 їй відмовлено в призначенні допомоги, оскільки вона не проживає за вказаною адресою. Комісія, приймаючи рішення про відмову у призначенні такої допомоги, керувалась актом обстеження, згідно якого позивач не проживає за вказаною адресою, що не відповідає дійсності. Позивач зазначає, що проживала за вказаною адресою до вересня 2017 року, будь-яких викликів для явки до відповідача не отримувала. На підставі чого відповідач встановив, що вона не проживає не відомо, оскільки фактично перевірка не проводилась та сусіди не опитувались. З жовтня 2017 року позивач переїхала з дитиною в с. Благовіщенка Волноваського району, про що повідомила відповідача, який 18.10.2017 року зареєстрував її як внутрішньо переміщену особу за вказаною адресою. Тому просила визнати рішення відповідача неправомірним та зобов'язати призначити їй допомогу при народженні дитини.

У судовому засіданні позивач та її представник на задоволенні позову наполягали, надали пояснення, аналогічні викладеним у адміністративному позові.

Представники відповідача заперечували проти задоволення адміністративного позову, оскільки відповідно до вимог пункту 7 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 працівником управління 25.05.2017 року була проведена перевірка достовірності зазначеної в заяві інформації щодо фактичного місця проживання позивача ОСОБА_1, внутрішньо переміщена особа за фактичним місцем проживання/перебування була відсутня, зроблено відповідний запис в акті обстеження матеріально - побутових умов сім'ї та залишено повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з'явитися до управління соціального захисту населення для проходження фізичної ідентифікації. Заявниця протягом трьох робочих днів не з'явилася. На підставі складеного акту комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 15.06.2017 року № 46, акт № 27583, було прийнято рішення про відмову в призначенні соціальної допомоги ОСОБА_1 Тому просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №903 встановлено, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Донецьку, батько дитини - ОСОБА_7, мати - ОСОБА_1 (а.с.9).

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька встановлено, що відомості про батька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 внесені на підставі частини 1 статті 135 СК України (а.с.10).

З довідки від 15.05.2017 року № встановлено, що позивач ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

З довідки від 15.05.2017 року № вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із законним представником - ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Із заяви про призначення допомоги при народженні дитини від 15.05.2017 року вбачається, що позивач звернулась до відповідача за призначенням допомоги при народженні дитини (а.с.56-57).

З довідок від 18 жовтня 2017 року за № та встановлено, що позивач змінила адресу проживання разом з сином як внутрішньо переміщені особи та почали проживати за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13-14).

З повідомлення про відмову в призначенні соціальної допомоги від 27.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено в призначенні державної допомоги при народженні дитини згідно рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №46 від 15.06.2017 року, оскільки заявник за зазначеною адресою не проживає (а.с.15).

З рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №46 від 15.06.2017 року встановлено, що позивачу ОСОБА_1 відмовлено у соціальній виплаті як внутрішньо переміщеній особі, оскільки вона за адресою: АДРЕСА_1 не проживає (а.с.18).

З актів обстеження матеріально-побутових умов сім'ї вбачається, що під час перевірки встановлено факт не проживання ОСОБА_1 зі слів власниці будинку ОСОБА_8 (а.с.51-54).

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 року № 2811-XII (надалі - Закон № 2811-XII), Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року (надалі - Порядок № 1751), ст. 13 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» (надалі - Закон № 2402-III), постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», яку затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (надалі - Порядок № 365).

Згідно зі статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

В силу вимог ч. 1 № 2402-III, з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом № 2811-XII та іншими законами України.

Законом № 2811-XII, відповідно до Конституції України встановлено гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

За приписами частини першої статті 1 Закону №2811 громадяни України, в сім'ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім'ям з дітьми, зокрема, допомога у зв'язку з вагітністю та пологами, допомога при народженні дитини, допомога на дітей одиноким матерям (п.1, 2, 5 ч.1 ст.3 Закону № 2811-XII).

За приписами ч. 1 ст. 6 Закону № 2811-XII, документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно.

Статтею 7 Закону № 2811-XII передбачено, що право на державну допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами мають за цим Законом всі жінки (у тому числі неповнолітні), які не застраховані в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до вимог ст.ст. 10,11 Закону № 2811-XII передбачено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини, подається одним з батьків, з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001.

Як вже зазначалось вище, підставою для відмови у призначенні допомоги при народженні дитини, став факт не підтвердженням проживання за вказаною у заяві про призначення соціальної допомоги адресою.

Суд звертає увагу, що Порядком № 365 визначено, зокрема, механізм призначення внутрішньо переміщеним особам виплати усіх видів соціальної допомоги за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Перш за все, слід зазначити, що документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб".

Також, слід зазначити, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування (п. 4 Порядку № 365).

Пунктом 5 Порядку № 365 передбачено, що для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно із пунктом 6 Порядку № 365, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення не пізніше наступного робочого дня після отримання заяви про призначення (відновлення) соціальних виплат надсилає запит про отримання електронної справи отримувача соціальної виплати до державного підприємства "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України", який протягом п'яти робочих днів з дня отримання такого запиту надсилає відповідну електронну справу до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 365, для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 8 Порядку № 365 встановлено, що за результатами проведення перевірки структурним підрозділом з питань соціального захисту населення складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики, який підписується всіма повнолітніми внутрішньо переміщеними особами та у визначених законодавством випадках - їх законними представниками, а також представниками структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

Зміст зазначених норм передбачає необхідність дотримання належним чином певного порядку, який зазначено вище, для прийняття рішення щодо призначення чи відмови в призначенні соціальних виплат (в даному випадку допомоги при народженні дитини).

В даному випадку, відповідач, неналежним чином дотримувався вказаного вище порядку, а саме, в акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї зазначено, що факт проживання позивача за адресою, яка зазначена в довідці ВПО, не підтвердився, що встановлено зі слів власника будинку ОСОБА_8

Такий виклад інформації вказує на недобросовісність перевірки, оскільки в акті не зазначається про надання письмового повідомлення на ім'я ОСОБА_1 про необхідність протягом трьох робочих днів з дати складання акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї з'явитись до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення для проходження фізичної ідентифікації.

До доводів представника управління про те, що інспектор залишив повідомлення для ОСОБА_1 з'явитися до УСЗН, суд ставиться критично, оскільки даний факт нічим не підтверджується, об'єктивних даних про отримання позивачем повідомлення не встановлено.

До того ж, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. Зазначені вимоги до держави викладені і у статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року, відповідно до якої держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій суд встановив обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Крім того, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. З огляду на це суд вважає, що прийняття відповідачем рішення про відмову у призначенні позивачу допомоги на підставі підзаконного акту, який порушує право на соціальний захист, є протиправним.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід'ємне право кожної людини закріплено також Загальною Декларацією прав людини 1948 року. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним, непорушним та не може зазнавати жодних обмежень, зокрема не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками місця мешкання. Отже, відсутність позивачки за місцем проживання не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання про необхідність задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 20-22, 77, 139, 241-246, 250-251, 295, 255 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити .

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації №46 від 15.06.2017р. про відмову у призначенні державної допомог при народженні дитини.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації призначити ОСОБА_1 виплату допомоги по народженню дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно вимог статей 10,11 Закону України « Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Постанови Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001року « Про затвердження порядку призначення і виплат державної допомоги сім'ям з дітьми».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 640,00 ( шістсот сорок) гривень та витрати на правову допомогу у сумі 960,00 ( дев'ятсот шістдесят ) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, безпосередньо до апеляційного Адміністративного суду Донецької області, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 квітня 2018 року.

Суддя: Т.В. Чальцева