Справа № 820/1614/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 р. № 820/1614/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді - Шляхової О.В., розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (61124, АДРЕСА_1) до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області, (61022,м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром,3 під., 2 поверх) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 30.01.2018 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 1 січня 2017 року.

Підставою подання вказаного позову слугувало те, що Головне управління пенсійного фонду України у Харківській області не провело перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2, в розмірі, який обчислений із грошового забезпечення з урахуванням всіх видів виплат, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що судовими рішеннями зобов'язано Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області необхідні документи для встановлення пільгової пенсії ОСОБА_1 за вислугою років. Судові рішення мотивовані тим, що позивач набув право на призначення пенсії у зв'язку з наявністю вислуги в пільговому обчисленні 27 років 02 місяці 13 днів. Але рішенням від 31 січня 2018 року Головне управління Пенсійного фонду України розглянуло постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року у справі № 641/7754/17 та відмовило позивачу в призначенні пенсії, знову посилаючись на недостатність вислуги в календарному обчисленні. Таким чином, відповідач, незважаючи на приписи законодавства та висновки Харківського апеляційного адміністративного суду, знову відмовляє позивачу в призначенні пенсії за вислугу років.

Зазначені дії та рішення відповідача позивач вважає незаконними, та такими, що суперечать положенням законодавства, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 року відкрито спрощене провадження по справі. Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу, та ним отримана.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем - Головним Управлінням Пенсійного Фонду України в Харківській області, 21.03.2018 року наданий відзив на позов, в якому зазначає, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості вислуги років саме в календарному обчисленні. Вважає, що пільгова вислуга років позивача (27 років 02 місяці 13 днів) має значення для визначення відсотку розміру пенсії позивача від його грошового забезпечення відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за умови наявності права на призначення пенсії за вислугу років, а не для призначення такої пенсії. Аналогічний правовий висновок висловлено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.06.2017 року у справі № 487/11458/14-а. У зв'язку з тим, що позивач не має на момент звільнення необхідної календарної вислуги років та у позивача наявні 21 рік 4 місяці 17 днів, (а необхідно 23 календарних роки), отже призначити йому пенсію за вислугу років не виявляється можливим. Просив суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивачем через канцелярію суду 28.03.2018 року надана відповідь на відзив, в якому він зазначає, що відповідач, в порушення п.п. 5 ч. 2 ст. 162 КАС України, у відзиві на позов не зазначив своїх заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. Натомість, відповідач обмежився хронологічним викладенням обставин, з констатацією того, що позивачу було дійсно відмовлено в призначенні пенсії, без достатнього правового обґрунтування своїх заперечень по суті позову.

Зазначає також, що посилання відповідача на ухвалу ВАСУ від 17.06.2017 не спростовують доводів позовної заяви, оскільки вона не є рішенням у зразковій справі, яке має враховуватись судом першої інстанції відповідно до положень ст. 140 КАС України. Крім того, розглянута ВАСУ справа, на яку посилається відповідач у відзиві на позов, не є аналогічною та стосується інших обставин справи, оскільки в ній судами вирішувався спір щодо призначення пенсії особі, яка проходила службу у внутрішніх військах МВС України. Таким чином висновок щодо застосування ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу службу», в зазначеній ухвалі ВАСУ - відсутній.

Додатково просив суд взяти до уваги, що частина 4 ст. 23 «Про Державну кримінально- виконавчу службу», на яку посилається позивач, і яка прямо встановлює його право на призначення пенсії по пільговому обчисленню вислуги років, діє в редакції згідно із Законом N 5461-VI від 16.10.2012 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності Міністерства юстиції України, Міністерства культури України, інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується через відповідних міністрів, а також Державного космічного агентства України».

Тобто, пільгове обчислення вислуги років для службовців кримінально-виконавчої служби було збережено законодавцем навіть після прийняття змін до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-УІ, на яку посилається відповідач. Враховуючи наведене, просив суд позов задовольнити.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження бездіяльності суб'єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 грудня 2016 року, згідно наказу Державної пенітенціарної служби України №271/ОС-16 від 26 грудня 2016 року позивача звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України у зв'язку зі скороченням штатів, про що свідчить витяг із зазначеного наказу (а.с. 30).

З витягу із зазначеного наказу вбачається, що на момент звільнення позивач мав вислугу в календарному обчисленні - 21 рік 04 місяців 17 днів; у пільговому обчисленні - 27 років 02 місяці 13 днів.

Позивач 12.06.2017 року звернувся до Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області із заявою про оформлення документів, необхідних для призначення пенсії за вислугою років.

Листом № 22-124 від 19.06.2017 року Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області відмовило позивачу у задоволені його заяви щодо оформлення документів необхідних для призначення йому пенсії, оскільки відсутні підстави для призначення пенсії внаслідок відсутності у ОСОБА_1 необхідної вислуги років.

ОСОБА_1 самостійно 12.07.2017 року звернувся до ГУПФУ в Харківській області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, до якої позивач додав необхідні документи.

Листом ГУПФУ в Харківській області № 16473-14/20 від 04.08.2017 року ОСОБА_1 повідомлено , що для визначення його права на пенсію позивачу необхідно звернутися до органу за місцем служби, оскільки тільки цей орган має право направляти документи для розгляду питання про призначення йому пенсії.

Судом під час розгляду справи з'ясовано, що постановою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 10 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2 року у справі №641/5832/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області щодо ненаправлення до ГУПФУ в Харківській області необхідних документів для призначення ОСОБА_1 пільгової пенсії за вислугою років; зобов'язано Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області направити до ГУПФУ в Харківській області необхідні документи для встановлення пільгової пенсії ОСОБА_1 за вислугою років.

Судовими рішеннями зроблено висновок про те, що позивач набув право на призначення пенсії у зв'язку із наявністю вислуги в пільговому обчисленні 27 років 02 місяці 13 днів.

В подальшому постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року у справі №641/7754/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не належного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В мотивувальній частині судового рішення апеляційний суд навів висновок про те, що періоди служби позивача, визначені послужним списком, повинні бути зараховані позивачу до вислуги років на пільгових умовах відповідно до п.п. в, г п. 3 Порядку № 393.

Рішенням від 30 січня 2018 року Головне управління Пенсійного фонду України розглянуло постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року у справі №641/7754/17 та відмовило позивачу в призначенні пенсії. Відмовляючи позивачу відповідач посилався на недостатність вислуги в календарному обчисленні (а.с. 15).

Зазначена відмова, оформлена відповідним рішенням, зумовила позивача звернутись із означеним позовом до суду.

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №2262), особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Пунктом «а» ст. 12 Закону №2262 визначено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

В силу положень статті 17-1 Закону №2262 порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Порядок №393) встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Приписами п.3 Порядку № 393 передбачено, що до вислуги років для призначення пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, зараховується на пільгових умовах, в тому числі: в) один місяць служби за півтора місяця: час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби в установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, за переліком посад і в порядку, затверджуваних Міністерством юстиції; г) один місяць служби за сорок днів:

- особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи, які проходять службу у виправно-трудових установах, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках для осіб, затриманих за бродяжництво, спеціальних приймальниках для осіб, підданих адміністративному арешту, підрозділах конвойної служби міліції, та військовослужбовцям постійного складу, які проходять службу у дисциплінарних частинах, за переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ, Міністерством юстиції, Центральним управлінням Служби безпеки, Міністерством оборони;

- час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально - виконавчої служби;

- час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах патрульної служби за переліком посад і умовами, що визначаються Міністерством внутрішніх справ.

Керуючись вищезазначеними нормами чинного законодавства, періоди служби позивача, визначені послужним списком, повинні бути зараховані позивачу до вислуги років на пільгових умовах відповідно до п.п. в, г п. 3 Порядку № 393.

Крім того, зі змісту Закону № 2262 та Порядку № 393 вбачається, що приписи останніх не ставлять в залежність набуття права на пенсію за вислугою років від наявності виключно календарної вислуги. Також, нормами вищевказаних нормативно - правових актів не встановлено виключень того, що роки вислуги в пільговому обрахуванні не можуть зараховуватись до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії, а впливають лише на розмір пенсії.

Отже, пільгова вислуга враховується саме при призначенні пенсій згідно з п. «а» статті 12 Закону №2262.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові ВАСУ від 05.11.2015р. у справі №К/800/46432/14.

З матеріалів справи вбачається, що Управління Державної пенітенціарної Служби України самостійно обрахувало та не заперечує, що вислуга років позивача у «календарному обчисленні» становить - 21 рік 04 місяці 17 днів, у «пільговому обчисленні» - 27 років 02 місяці 13 днів.

Таким чином, станом на дату звільнення ОСОБА_1 його вислуга становила 27 років 02 місяця 13 днів, що є достатньою підставою набуття ним права на пенсію за вислугою років відповідно до норм Закону № 2262.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" було затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 р. № 3-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 р. за № 135/13402 (далі - Порядок №3-1).

Цей Порядок регулює питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон), крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 N 1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян".

Положеннями п.1 Порядку №3-1 передбачено, в тому числі, що заяви про призначення пенсії за вислугу років подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Державної пенітенціарної служби України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

З аналізу положень наведеного Порядку від 17.07.1992 року № 393 вбачається, що пільгова вислуга враховується саме при призначенні пенсій згідно з п. «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», а не при визначенні розміру такої пенсії.

Отже, положення усіх зазначених вище нормативно-правових актів не ставлять в залежність набуття права на пенсію за вислугою років від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги, як і не встановлено виключень стосовно того, що роки вислуги в пільговому обчисленні не можуть зараховуватись до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги наявність у позивача більше ніж 23 років вислуги, необхідної для призначення пенсії на підставі ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а також те, що на цю обставину звертали увагу відповідача - Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області - суди при розгляді справ №641/5832/17 та №641/7754/17, то у відповідача не було правових підстав у такому випадку відмовляти позивачу у призначенні пенсії за вислугу років.

Посилання відповідача на ту обставину, що для призначення пенсії враховується лише «календарна вислуга років» не ґрунтуються на вимогах закону та прямо суперечать положенням ч. 4 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії порушено право позивача на отримання пенсійних виплат, при цьому позивач має всі підстави для отримання пенсії, у розмірі, передбаченої законом, на що неодноразово наголошувалось висновками судів.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КАС України адміністративний суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. У разі скасування індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Отже, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 139, ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (61124, АДРЕСА_1) до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області, (61022,м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром,3 під., 2 поверх) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 30.01.2018 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 1 січня 2017 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, 61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3-й під'їзд, 2-й поверх) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; код р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1; 61124, АДРЕСА_1) сплачений судовий збір в розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні 80 коп.) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18 квітня 2018 року.

Суддя Шляхова О.М.