Справа № 185/6351/17
Суддя: Зінченко А. С.
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/6351/17
Провадження № 2-а/185/24/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2018 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Зінченко А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу № ЄУ 185/6351/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить суд (згідно зміненої позовної заяви від 26 вересня 2017 року) визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області щодо припинення пенсійних виплат ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року, визнати протиправними дії Павлоградського обєднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо невиплати пенсійних виплат ОСОБА_1 за весь минулий час, а саме з моменту припинення їй виплати, тобто з 01 березня 2016 року по 01 квітня 2017 року, зобовязати Павлоградське обєднане управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 належної пенсії за весь минулий час, а саме з моменту припинення їй виплати, тобто з 01 березня 2016 року по 01 квітня 2017 року.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та з 01 листопада 2014 року була взята на пенсійний облік в м. Красний Лиман Управлінням Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області та стала отримувати пенсію за віком. З 01 березня 2016 року Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області припинило виплату пенсії позивачу. З березня 2017 року позивач перебуває на обліку у Павлоградському обєднаному Управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області. Виплата пенсії позивачу відновлена з 01 квітня 2017 року, проте Павлоградським обєднаним Управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області не було здійснено виплату належної позивачу пенсії за проміжок часу з 01 березня 2016 року по 01 квітня 2017 року. Дії відповідачів щодо припинення виплати їй пенсії вважає неправомірними з наведених в позові підстав.

У запереченні на позов Управлінням Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області зазначено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області з 01 листопада 2014 року. Нарахування та виплати пенсій громадянці ОСОБА_1 були здійснені з 01 липня 2014 року по 29 лютого 2016 року. Пенсійну виплату було припинено за списками Державної прикордонної служби України з 01 березня 2016 року. За поновленням виплати пенсії ОСОБА_1 до Управління ПФУ в м. Красний Лиман не зверталась. Позивач у визначеному законодавством порядку не вживав заходів, спрямованих на отримання належної йому суми пенсійних виплат та у звязку з цим не зміг отримати вказані виплати, тобто реалізувати гарантоване конституцією право, Позивачем не надано до суду доказів того, що він був позбавлений права і можливості реалізувати своє право на пенсійне забезпечення, гарантоване Конституцією України в порядку, визначеному законодавством.

У відзиву на позов Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зазначено, що ОСОБА_1 03 квітня 2017 року звернулась до Павлоградського обєднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області з заявою про запит пенсійної справи в звязку зі зміною місця реєстрації. Позивач є внутрішньо переміщеною особою. Павлоградським обєднаним управлінням пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначено (відновлено) виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2017 року на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Павлоградської міської ради. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 року № 1706-VІІ, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстрокова, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Повторне призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі у разі їх припинення відповідно до підпункту 4 пункту 12 цього Порядку можливе лише через шість місяців після такого припинення і виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення, передбачених законодавством. Звертає увагу суду на строк звернення до суду, встановлений ст. 99 КАС України.

Позивач, представник позивача в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав суду заяву, у якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Представник Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій просить розглянути справу за відсутності представника, позов не визнає, надав відзив проти позову.

Представник Управлінням Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області у судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив, надав заперечення проти позову.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2018 року замінено у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії - Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на належного - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи, що від всіх учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, та оглянувши матеріали пенсійної справи позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з 01 липня 2014 року отримувала пенсію за віком та перебувала на обліку в УПФУ м. Красний Лиман Донецької області.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1, дослідженої судом, остання перебувала на обліку в УПФУ м. Красний Лиман Донецької області з 01 липня 2014 року, та отримувала виплату пенсії в УПФУ м. Красний Лиман Донецької області по 29.02.2016 року, що підтверджується розпорядженнями № 99090 від 05 листопада 2014 року та № 156978 від 11 квітня 2017 року, відповідно до останнього розпорядження, пенсія виплачена по 29 лютого 2016 року складає у сумі 1507 грн. 89 коп. та з 01 березня 2016 року ОСОБА_1 знята з обліку в УПФУ м. Красний Лиман Донецької, підстави зняття з обліку не зазначені.

Відповідно до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1, а саме атестату № 576 від 11 квітня 2017 року, супровідного листа від 12.04.2017 року, розпорядження від 11 квітня 2017 року № 156978, ОСОБА_1 перебувала на обліку в УПФУ м. Красний Лиман Донецької області, в квітні 2017 року пенсійна справа за заявою позивача та запитом Павлоградського обєднаного управління ПФУ України Дніпропетровської області надіслана до Павлоградського обєднаного управління ПФУ України Дніпропетровської області. В розпорядженні № 156970 від 11 квітня 2017 року відсутні будь-які підстави зняття ОСОБА_1 з обліку в УПФУ м. Красний Лиман Донецької області 01.03.2016. Отже, матеріали пенсійної справи позивача не містять жодного рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу з передбачених законом підстав.

Згідно з довідкою № НОМЕР_1 від 23 березня 2017 року ОСОБА_1 постійно проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 і перемістилася з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в АДРЕСА_1.

Згідно розпорядження від 22.05.2017 року Павлоградським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначено пенсію ОСОБА_1 згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 16 від 18.05.2017 року з 01 квітня 2017 року за заявою ОСОБА_1 від 03 квітня 2017 року, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до відповідей відповідачів на запити адвоката від 27.06.2017 та 04.07.2017 законних підстав припинення виплати пенсії позивачу, та підстав невиплати пенсії позивачу за період з 01 березня 2016 року по 01 квітня 2017 року не зазначено, підтверджено відновлення виплати пенсії з 01.04.2017 року.

Згідно статті 49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму,встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-1У від 09.07.2003 року передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч.1 ст.49 цього Закону.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Приписами ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

(положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N 25-рп/2009)

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

Так, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009р. в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Відповідно до статті 8 Конституції України, вона має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю ( стаття 3 Конституції України ).

За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Пічкур проти України», зокрема у пункті 54 цього рішення ЄСПЛ, суд зазначив про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

У пункті 333 цього рішення ЄСПЛ зазначив: «Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією».

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції передбачає, що ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

В цьому випадку суд вважає, що позбавлення позивача пенсійних виплат не є необхідним та в інтересах суспільства.

Ведучи мову про «Закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на той самий критерій, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. справу "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" (Case of James and others v. the United Kingdom), рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 3/1984/75/119, § 40. Цей критерій вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві.

Як встановлено з матеріалів справи, в матеріалах пенсійної справи позивача відсутні буд-які відомості щодо законних причин припинення виплат пенсії позивачу, буд-які рішення з цього приводу.

Місто ОСОБА_2 Донецької області в період з березня 2014 року, і на даний час, не є тимчасово окупованою територією України, районом проведення АТО та населеним пунктом, розташованим на лінії зіткнення, відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (зі змінами).

Крім того, відповідно до пенсійної справи позивач перебувала на обліку в УПФУ в місті Красний Лиман Донецької області з листопада 2014 року, 25.04.2017 року за заявою позивача її пенсійну справу було передано до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, та відповідно взято на облік.

Відповідно до пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» орган, що здійснює соціальні виплати та структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та здійснює повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства.

Згідно з приписами ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі не надали належних та допустимих доказів, які б підтвердили правомірність їх дій щодо припинення виплати пенсії позивачу та відмови у виплаті позивачу пенсії за період з 01.03.2016 року по 31.03.2017 року.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача.

Крім того, необхідно зазначати, що відповідно до частини першої статті 99 КАС України (в редакції чинній на дату звернення до суду з позовом) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно з частиною другою статті 99 КАС України (в редакції чинній на дату звернення до суду з позовом) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту частини першої статті 99 КАС України (в редакції чинній на дату звернення до суду з позовом) вбачається, що адміністративний позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого не тільки цим Кодексом, а також іншими, тобто спеціальними законами.

Системний аналіз норм чинного законодавства показує, що до правовідносин у сфері загальнообовязкового державного пенсійного страхування підлягає застосуванню частина перша, а не друга статті 99 КАС України (в редакції чинній на дату звернення до суду з позовом).

Заробітна плата і пенсія мають однакову правову природу, тобто є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції). Цей довід випливає з наступних положень законодавства.

Згідно з абзацом чотирнадцятим статті 1 Закону України № 2235-III «Про громадянство України» (в редакції Закону № 2663-IV) заробітна плата і пенсія включені до переліку законних джерел існування.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-III) заробітна плата і пенсія також включені до переліку доходів.

З Конвенції і судової практики Європейського Суду з прав людини випливає, що заробітна плата і пенсія відносяться до власності.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. У цій нормі йде мова про нараховані суми пенсії та про вину органу ПФУ. Ненарахування сум пенсії може бути наслідком вини органу ПФУ, проявом якої є порушення законодавства про пенсійне забезпечення, тобто факт ненарахування будь-яких складових пенсії може бути спірним.

У разі порушення органом ПФУ законодавства про пенсійне забезпечення застосування до адміністративного позову шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 99 КАС України (в редакції чинній на дату звернення до суду з позовом), має наслідком неможливість реалізувати передбачене частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на позицію Конституційного Суду України в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення частини першої статті 99 КАС України (в редакції чинній на дату звернення до суду з позовом) в системному зв'язку з положенням частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», можна дійти висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов'язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Відповідно до ст. 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, судові витрати, які підлягають відшкодуванню відповідно до положень КАС Укарїни, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 72, 242, 246 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області щодо припинення пенсійних виплат ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року.

Визнати протиправними дії Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо невиплати недоотриманої пенсії ОСОБА_1 за минулий час за період з 01 березня 2016 року по 31 березня 2017 року.

Зобовязати до Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію за минулий час за період з 01 березня 2016 року по 31 березня 2017 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 320 (триста двадцять) грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області на користь ОСОБА_1 витратина сплату судового збору у розмірі 320 (триста двадцять) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 295 КАС України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко