Справа № 381/920/18
Суддя: Чернишова Є. Ю.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Пруднікової П.М., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора взводу 1 роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції у Львівській області, Управління патрульної поліції у Львівській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби у Львівській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 15.03.2018 року по 16.03.2018 року він перебував у запланованому відрядженні в м.Львові. Увечері 16.03.2018 року, переконавшись у відсутності забороняючих знаків, залишив свій автомобіль на вільному місці, яке призначене для паркування автомобілів. Зранку 17.03.2018 року позивач повернувся на стоянку, щоб забрати свій автомобіль, однак там його не виявив та зателефонував за номером 102, повідомивши про зникнення автомобіля. За вказаним номером йому відповіли, що автомобіль був евакуйований та необхідно під'їхати до Управління патрульної поліції у Львівській області, щоб забрати постанову про адміністративне стягнення. Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії БР № 533191 від 17 березня 2018 року о 09 год.45 хв., винесеної поліцейським взводу 2 роти 3 батальйону 2 Управління патрульної поліції у Львівській області на позивача накладено адміністративний штраф в розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та вказано, що керуючи транспортним засобом Daewoo LanosАІ6347ЕВ, 17 березня 218 року о 14 год. 00 хв., здійснив стоянку на зупинці, яка призначена для туристичних автобусів, чим унеможливив їх зупинку та стоянку, та порушив п.п. «д» п.15.10 Правил дорожнього руху.

Після того, як позивач отримав вказану вище постанову, він поїхав на штрафмайданчик, щоб забрати свій автомобіль. Однак, прибувши на місце, зустрів лише охоронця, який пояснив, що штрафмайданчик вже не працює, а забрати свій автомобіль можливо лише в понеділок, тобто 19 березня 2018 року. 19 березня 2018 року ОСОБА_1 знову приїхав на штрафмайдачик, де оплатив вартість послуг з евакуації автомобіля в сумі 432 грн. та плату за стоянку автомобіля з 17 по 19 березня 2018 року в сумі 720 грн. Також йому було надано копію Акта огляду та вилучення транспортного засобу №2076 від 17.03.2018, відповідно до якого автомобіль був поставлений на штраф майданчик. Згідно з вказаним актом огляду та затримання транспортного засобу, складеним Інспектором взводу 1 роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції у Львівській області було здійснено затримання та евакуйовано автомобіль у зв'язку з порушенням п.п. «д» п.15.10 Правил дорожнього руху, та зазначено, що водій здійснив стоянку на зупинці, призначеній для зупинки, стоянки туристичних автобусів.

Повернувшись на місце паркування автомобіля, позивач переконався, що будь-якого знаку, згідно з яким було б доступно поінформовано будь-яку особу, що ця парковка належить туристичній компанії або що це місце для парковки туристичного автобуса не було.

Позивач вважає дії суб'єктів владних повноважень, пов'язані із здійсненням огляду та тимчасовим затриманням транспортного засобу, а також постанову про його притягнення до адміністративної відповідальності протиправними та такими, що не відповідають фактичним обставинам, тому просив визнати протиправними дії інспектора взводу 1 роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенанта Брона Олега щодо тимчасового затримання належного ОСОБА_1 автомобіля НОМЕР_1 та доставлення його на штрафмайданчик за адресою вул. Конюшинна, 13, м. Львів, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії БР № 533191 від 17 березня 2018 року у вигляді штрафу в розмірі двохсот п'ятдесяти п'яти гривень, а також стягнути з Управління патрульної поліції у Львівській області завдану шкоду в сумі 2826 грн.

В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладені у позовній заяві.

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 6 ст. 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, повідомлена вчасно та належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Так, 16.03.2018 року на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 залишив належний йому автомобіль Daewoo Lanos, н.з.НОМЕР_4

Постановою серії БР № 533191 від 17 березня 2018 року про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 255 грн.

При цьому, згідно вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 здійснив стоянку на зупинці, яка призначена для туристичних автобусів, чим унеможливив їх зупинку та стоянку та порушив п.п. «д» п.15.10 Правил дорожнього руху.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Позивачем заперечується факт порушення ним п.п. «д» п.15.10 Правил дорожнього руху України, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Підпутктом 15.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. передбачено, що стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Однак, відповідачем не доведено скоєння позивачем правопорушення відображеного у постанові від 17.03.2018 року, в порядку ст. 251 КУпАП, а саме не надано доказів як наявності забороняючих дорожніх знаків на місці стоянки автомобілю позивача, як і доказів фіксування зазначених подій технічними приладами, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, чи інших документів.

Позивачем, в свою чергу, надані фотознімки з місця евакуації автомобіля, на якому відсутні будь-які забороняючі знаки.

Відповідачем також недоведено, що стоянка транспортного засобу позивача зробила неможливим рух інших транспортних засобів або створила перешкоду для руху пішоходів.

Не надано пояснень свідків, якими у даному випадку могли були бути пішоходи або водії інших транспортних засобів, яким, за твердженням відповідача, заважав або здійснював перешкоду руху автомобіль позивача.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, на думку суду, є недоведеним, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про стягнення з Управління патрульної поліції у Львівській області на користь позивача завдану майнову шкоду в сумі 2826,00 грн., суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, при виявленні автомобіля позивача на місці зупинки, Інспектор взводу 1 роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції у Львівській областіБрон Олег здійснив дії щодо доставки автомобіля на штрафмайданчик за допомогою евакуатора.

Після сплати послуг евакуатора в сумі 720 грн. та зберігання на штрафмайданчику в сумі 423 грн., позивач ОСОБА_1 отримав свій автомобіль /а.с.13/.

Крім того, через неможливість забрати автомобіль зі штрафмайданчика 17.03.2018 року, позивач був змушений залишитись у м. Львів впродовж двох днів, що призвело до понесення витрат на проживання та харчування на загальну суму 1674 грн., що підтверджується відповідними квитанціями /а.с.14-16/.

У відповідності до ч.1 ст.265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора.

З наведеного можна зробити висновок, що доставка автомобіля для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху. Тобто, цей захід є винятковим, коли іншим шляхом забезпечити безпеку дорожнього руху неможливо.

В даному випадку відповідачем не надано до суду переконливих доказів того, що автомобіль позивача дійсно суттєво перешкоджав дорожньому руху і усунення цієї перешкоди було неможливим іншим шляхом, крім доставки евакуатором на спеціальний майданчик.

За таких обставин, дії відповідача, як посадової особи суб'єкта владних повноважень, щодо примусового доставлення автомобіля позивача для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку з використанням евакуатора, не відповідають вимогам діючого законодавства і тому є протиправними.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

В даному випадку незаконні дії посадової особи органу державної влади призвели до спричинення позивачу ОСОБА_1 матеріальної шкоди у вигляді сплати послуг за переміщення його автомобіля евакуатором та знаходження автомобіля на штрафмайданчику в розмірі 1152 грн., а також витрат на проживання та харчування на загальну суму 1674 грн., що підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 7, 245, 251,258, 283, 284, 293 КУПАП та керуючись статтями КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Інспектора взводу 1 роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції у Львівській області щодо тимчасового затримання автомобіля НОМЕР_2, та доставлення його на штрафмайданчик.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії БР №533191 від 17.03.2018 року про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_3, місце проживання: АДРЕСА_2 2826 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області на користь державного бюджету 1762,00 грн. судового збору.

Рішення у повному обсязі складено 16 квітня 2018 року.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Фастівський міськрайонний суд Київської області в порядку КАС України.

Головуючий суддя Є.Ю.Чернишова