Справа № 815/907/18
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/907/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 66100, РНОКПП НОМЕР_1) до Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (вул. Єврейська, 28, м. Білгород-Дністровський, Одеська обл., 67700, ідентифікаційний код 37893980) про визнання неправомірною відмову та зобовязання вчинити певні дії, -

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, в якій просив суд: визнати неправомірною відмову Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області щодо не включення до розрахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу» компенсації за відпустку, лікарняних, відпускних, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань, індексації заробітної плати; зобовязати Білгород-Дністровське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 призначеної пенсії, починаючи з 04.12.2014 року, в розмірі 70 % від суми заробітної плати державного службовця, з урахуванням всіх складових, на які нараховано внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в тому числі компенсації за відпустку, лікарняних, відпускних, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань, індексації заробітної плати, зазначених в довідках Управління справами Верховної ради України від 07.11.2014 року та Білгород-Дністровського районної державної адміністрації Одеської області від 02.08.2017 року, та здійснити виплату недоотриманих сум пенсії за вказаний період з урахуванням індексації відповідно до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

09.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області із заявою про перерахунок розміру пенсії на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII. Рішенням Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області № 19 від 10.08.2017 року, залишеного без змін рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області від 17.11.2017 року, прийнятого за результатом розгляду скарги, ОСОБА_1 було відмовлено в здійсненні перерахунку розміру пенсії в звязку із тим, що підстав для перерахунку немає, оскільки відповідний перерахунок не передбачений чинним законодавством.

Позивач вважає, що дії відповідача, якими було відмовлено в перерахунку пенсії з врахуванням не включених при первісному призначенні пенсії за віком сум компенсації за відпустку, лікарняних, відпускних, матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально побутових питань, індексації заробітної плати у загальному розмірі 150539,99 гривень, які були отримані з січня 2011 року по листопад 2014 року, тобто за останні 60 календарних місяці роботи на державній службі підряд перед зверненням за пенсією і на які було нараховано та сплачено внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування, неправомірними та такими, що порушують його право на одержання пенсії в розмірі, передбаченому ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання неправомірною відмову та зобовязання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом пятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що пенсія позивачу була призначена на підставі особистої заяви від 04.12.2014 року про призначення пенсії та розрахована на підставі довідок про складові заробітної плати № 01-11/711 від 08.11.2014 року, № 9-1-15/1486 від 27.11.2014 року, № 01-11/7120 від 28.11.2014 року, наданих позивачем особисто при зверненні за призначенням пенсії, та які знаходяться в матеріал пенсійної справи ОСОБА_1 Згідно вказаних довідок до складових заробітної плати не були включені матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, компенсація за невикористану відпустку та індексація заробітної плати. В позові позивачем заявлено вимоги про перерахунок пенсії з 04.12.2014 року в розмірі 70 % від суми заробітної плати державного службовця з урахуванням таких складових як компенсація за невикористану відпустку, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати на підставі довідки Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області № 01-25/3697 від 02.08.2017 року, однак в управлінні відсутні підстави для проведення такого перерахунку саме з 04.12.2014 року, оскільки такі складові заробітної плати на час звернення за призначенням пенсії до управління не надавались. Інші виплати (матеріальна допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати та компенсаційні виплати за невикористану відпустку) не включались до заробітку для обчислення пенсії державному службовцю, а також не відносились до інших надбавок. Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України від 16.12.1993 року № 3723 «Про державну службу». Відтак, з 01.06.2015 року органами Пенсійного фонду України пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» не призначаються, а призначені до 01.06.2015 року не перераховуються. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 вилучено п.4 Урядової постанови від 31.05.2000 року № 868 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», яким було визначено порядок обчислення заробітної плати для проведення перерахунку пенсій державним службовцям у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України. Водночас з 01 травня 2016 року набрали чинності Закон України від 10.12.2015 року № 889 «Про державну службу» та постанова Кабінету Міністрів від 14.06.2016 року № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», яким не передбачено проведення перерахунку пенсій державних службовців.

Також, відповідач вказує, що будь-які обєктивні чи субєктивні обставини позбавляли позивача можливості з 04.12.2014 року звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю управління порушуються його права та законні інтереси. Враховуючи, що виплата пенсії є щомісячною та позивач знав про неврахування до розрахунку пенсії інших виплат, оскільки довідки про складові заробітної плати № 01-11/7119 від 08.11.2014 року, № 9-1-15/1486 від 27.11.2014 року, № 01-11/7120 від 28.11.2014 року були надані позивачем особисто до управління, він мав право своєчасно звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів, а не через 3 роки після призначення пенсії. В звязку з цим, відповідач просить суд залишите без розгляду позов позивача в частині здійснення перерахунку пенсії з 04.12.2014 року по 21.09.2017 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі розпорядження Президента України від 30.10.2014 року № 1222/2014-рр ОСОБА_1 був звільнений з посади Голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області.

З 04.12.2014 року ОСОБА_1 відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ Білгород-Дністровським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеській області було призначено пенсію за віком в розмір 70 відсотків від суми заробітної плати, з якої були сплачені внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Позивач вказує, що відповідач не врахував під час розрахунку розміру призначеної пенсії за віком в заробітну плату (дохід) для розрахунку пенсії суму 150539,99 гривень інших виплат (компенсація за невикористану відпустку) під час роботи на посаді помічника-консультанта народного депутата України за січень 2011 року та отримані на посаді голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області суми відпускних, компенсації за не отриману відпустку, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань, індексації заробітної плати, лікарняних, які були ним отримані з січня 2011 року по листопад 2014 року, тобто за останні 60 календарних місяців роботи на державній службі підряд перед зверненням за пенсією і на які було нараховано та сплачено внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

09.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області із заявою про перерахунок пенсії на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII із врахуванням інших виплат (відпускні, компенсація за не отриману відпустку, матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально побутових питань, індексація заробітної плати, лікарняні), які були ним отримані за останні 60 календарних місяців роботи на державній службі підряд перед зверненням за пенсією і на які було нараховано та сплачено внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Відповідно до довідки Управління справами Верховної Ради України від 07.11.2014 року № 1-15/1486 про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», ОСОБА_1 в січні 2011 року була виплачена компенсація за невикористану відпустку у розмірі 12294,55 грн., з яких було нараховано та сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Згідно з довідкою Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області від 02.08.2017 року № 01-25/3697 про складові нарахованої заробітної плати за період роботи з січня 2011 року по листопад 2014 року ОСОБА_1 була виплачена сума відпускних, компенсації за не отриману відпустку, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань, індексації заробітної плати, лікарняних у розмірі 138246,42 грн., з яких було нараховано та сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Рішенням Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області № 19 від 10.08.2017 року було відмовлено ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії, оскільки відсутні правові підстави для його здійснення.

Не погоджуючись з прийнятим рішення Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області № 19 від 10.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на нього до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 1666/Ч-11 від 14.11.2017 року скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області № 19 від 10.08.2017 року залишено без змін.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши законність дій та рішень відповідача, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 70 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 70 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з ч.2 ст.33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII (в редакції, чинній на момент призначення пенсії) заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Відповідно до ч.1 ст.64 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) пенсії обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що визначається відповідно до статей 65-67 цього Закону, який громадяни одержували перед зверненням за пенсією.

Згідно з ч.1 ст.65 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності незалежно від перерв у роботі та за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року до моменту звернення за пенсією. Заробіток за період роботи до 1 липня 2003 року враховується на підставі документів про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), виданих у встановленому законодавством порядку, а за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року - за даними персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до ч.1 ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно з вимогами ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: 1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону; 2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум. Для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися і до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України; 3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону.

З урахуванням зазначеного, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 року у справі № 638/20628/16-а.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Крім того, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача у рішенні № 19 від 10.08.2017 року на скасування Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», а також на Постанову Кабінету міністрів України від 14.09.2016 року № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», на підставі якої Постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 втратила чинність, оскільки п.4 цієї постанови № 865 від 31.05.2000 року передбачав перерахунок пенсії колишнім державним службовцям у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а в даному випадку позивач просив здійснити йому перерахунок пенсії з врахуванням усіх сум, з яких було нараховано та сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування і які він отримував за останні 60 календарних місяців роботи на державній службі підряд перед зверненням за пенсією.

Тобто, пенсійний орган не врахував суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 12294,55 грн., а також суму відпускних, компенсації за не отриману відпустку, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань, індексації заробітної плати, лікарняних у розмірі 138246,42 грн., з яких було нараховано та сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування і які позивач отримував за останні 60 календарних місяців роботи на державній службі підряд перед зверненням за пенсією.

Тому, відмова Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області щодо не включення до розрахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу» компенсації за відпустку, лікарняних, відпускних, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань, індексації заробітної плати є неправомірною.

Відповідно до ст.97 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії щороку підвищуються відповідно до індексації грошових доходів населення, але не менш як на 2 проценти заробітку, з якого обчислено пенсію (стаття 64). В усіх випадках зазначене підвищення не може бути менше 2 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ст.98 Закону України «Про пенсійне забезпечення» перерахунок пенсії провадиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії у зв'язку з введенням у дію цього Закону (про стаж роботи, заробіток, сімейний стан та інші), то пенсія знову перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців перед поданням додаткових документів і не раніше ніж з дня введення в дію цього Закону.

Відповідно до ст.99 Закону України «Про пенсійне забезпечення» перерахунок пенсій, призначених за раніше діючим законодавством, провадиться із середньомісячного заробітку за останніх 24 або будь-які 60 місяців перед призначенням пенсії, або перед введенням в дію цього Закону, або з заробітку, з якого було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, із застосуванням статей 64-67 цього Закону.

01.04.2015 року набрав чинності Закон України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». Пунктом 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» цього Закону визначено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд з прав людини, в своєму рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Крім того, у зазначеному Рішенні Європейський Суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Згідно з ч.1 ст.90 Закону України «Про державну службу» (в редакції, що діяла на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії) пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.1 ст.43 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції, що діяла на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії) перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно з ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції, що діяла на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії) нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції, що діяла на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії) нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Згідно з ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, крім іншого, пенсії.

Суд також не погоджується з посиланнями відповідача, що позивачем пропущено строки звернення до суду, встановлені ст.ст.122-123 КАС України, щодо вимоги про здійснення перерахунку пенсії з 04.12.2014 року по 21.09.2017 року, оскільки вони є необґрунтованими.

Зі змісту позову вбачається, що позивач про порушення своїх прав дізнався 08.12.2017 року після отримання рішення Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області від 17.11.2017 року за результатами розгляду його скарги на рішення Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області № 19 від 10.08.2017 року про відмову в перерахунку пенсії.

Згідно з ч.4 ст.122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обовязковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність субєкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність субєкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено субєктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до субєкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність субєкта владних повноважень.

При цьому, до суду з позовом позивач звернувся 01.03.2018 року, тобто в межах встановленого КАС України строку.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом в межах встановленого строку, а право на проведення перерахунку та виплати різниці в пенсії за минулий час може бути здійснено не більш як за три роки до дня звернення, що прямо передбачено Законом, тому в разі задоволення позову суд може зобовязати відповідача здійснити перерахунок і виплату різниці за минулий час пенсії позивачу не більш як за три роки з дня звернення за таким перерахунком.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онерїлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов'язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Згідно з правовою позицією Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 09.08.2017 року, тому суд вважає за необхідне зобов'язати Білгород-Дністровське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 призначеної пенсії в розмірі 70 % від суми заробітної плати державного службовця з урахуванням всіх складових, на які нараховано внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в тому числі компенсації за відпустку, лікарняних, відпускних, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань, індексації заробітної плати, зазначених в довідках Управління справами Верховної ради України від 07.11.2014 року та Білгород-Дністровського районної державної адміністрації Одеської області від 02.08.2017 року, та виплату недоотриманих сум пенсії з 04.12.2014 року з урахуванням індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду справи відповідач не надав доказів, які спростовують встановлені вище факти.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з вимогами ст.139 КАС України судові витрати не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 263 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 66100, РНОКПП НОМЕР_1) до Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (вул. Єврейська, 28, м. Білгород-Дністровський, Одеська обл., 67700, ідентифікаційний код 37893980) про визнання неправомірною відмову та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

2. Визнати неправомірною відмову Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області щодо не включення до розрахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу» компенсації за відпустку, лікарняних, відпускних, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань, індексації заробітної плати.

3. Зобов'язати Білгород-Дністровське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 призначеної пенсії в розмірі 70 % від суми заробітної плати державного службовця з урахуванням всіх складових, на які нараховано внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в тому числі компенсації за відпустку, лікарняних, відпускних, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань, індексації заробітної плати, зазначених в довідках Управління справами Верховної ради України від 07.11.2014 року та Білгород-Дністровського районної державної адміністрації Одеської області від 02.08.2017 року, та виплату недоотриманих сум пенсії з 04.12.2014 року з урахуванням індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко