Справа № 520/15479/17
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2018-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/520/164/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого судді Калініченко Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі

про визнання рішення неправомірним та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 14.12.2017 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом, який до відкриття провадження по справі уточнив, до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, в якому просить суд:

- визнати відмову ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі у призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за вислугу років неправомірною та скасувати рішення №6881 від 25 вересня 2017 року;

- визнати достатнім для призначення пенсії за вислугу років спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 20 років 8 місяців, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 16 років 6 місяців, при загальному стажі роботи 23 роки 00 місяців;

- зобов'язати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у розмірі 90% від місячного заробітку без обмеження граничного розміру та з урахуванням середньомісячної суми виплат за останні 24 календарних місяці роботи перед зверненням за призначенням пенсії, яка становить 28076 гривень 56 копійок, відповідно до довідки прокуратури Одеської області №569 від 12 вересня 2017 року про розмір місячного заробітку, починаючи з 12 вересня 2017 року (з дня звернення за пенсією);

- стягнути з ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору;

- звернути постанову до негайного виконання в межах суми стягнень за один місяць.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він перебуваючи на посаді заступника прокурора Одеської області, 12 вересня 2017 року звернувся до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України «Про прокуратуру», до якої було долучено всі необхідні документи, які свідчать про наявність у нього достатнього стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №6881 від 25 вересня 2017 року йому було відмовлено в призначенні пенсії, у звязку з тим, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України що пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIІI, у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Позивач вважає, що прийняте рішення є незаконним та таким, що порушує його права на соціальний захист, у зв'язку з чим, звернувся до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 19.01.2018 року, після усунення позивачем недоліків поданої заяви у відповідності до ухвали судді Київського районного суду міста Одеси від 14.12.2017 року, відкрито провадження за вказаним адміністративним позовом та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

12 березня 2018 року на адресу суду від ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1, в якому представник відповідача просить суд у задоволенні вказаного адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування посилань у вказаному відзиві проти задоволення адміністративного позову представник відповідача посилається на те, що згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697- VIІ прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення за призначенням пенсії за вислугу років вислуги років не менше 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Відповідач зазначив, що відповідно до наданих документів загальний стаж роботи ОСОБА_1 складає 20 років 8 місяців, в тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 16 років 6 місяців. Посилання позивача на ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції 01.01.2007 року на думку відповідача є помилковим, оскільки при призначенні пенсії діють норми права, які є чинними на момент призначення пенсії. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідач вважає дії ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства України, у звязку з чим, просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Позивач відповідь на вказаний відзив ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на позовну заяву до суду не надавав.

У судове засідання 13.04.2018 року позивач ОСОБА_1 не зявився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, однак до суду надійшла заява від представника позивача, в якій представник позовні вимоги підтримав та просить суд розгляд справи провести за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі в судове засідання не зявився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, 13.04.2018 року надав до суду клопотання, в якому представник просить суд розгляд справи провести за його відсутності.

Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом;

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, у зв'язку із неприбуттям у судове засідання 13.04.2018р. всіх учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, та надання ними клопотань про розгляд справи за їх відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України.

Суд зазначає, що 15.12.2017 р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017р., котрим КАС України викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 10 ч. 1 «Перехідних положень» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній з 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності Кодексу в редакції від 15.12.2017 р., розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції Кодексу. Відтак, справу розглянуто в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, керуючись КАС України в редакції чинній з 15.12.2017 року, та у звязку з неявкою сторін по справі та надання ними клопотань про розгляд справи за їх відсутності, судом розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, поданий представником відповідача відзив та додані до нього документи, з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази в сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази підтверджують повідомлені ним обставини, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 працював в органах прокуратури, про що свідчать записи у трудовій книжці АС №034773, яка заповнена 06 травня 1999 року на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та довідкою Прокуратури Одеської області №569 від 12 вересня 2017 року (а.с.14-22).

12 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» (а.с.11).

Рішенням ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №6881 від 25 вересня 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років згідно з заявою від 12 вересня 2017 року з наступних підстав.

Прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 01 жовтня 2016 року до 30 вересня 2017 року - 23 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Стаж роботи за вислугу років ОСОБА_1 складає 20 рік 8 місяців, стаж на посаді прокурора складає 16 років 06 місяців при загальному стажі роботи 23 роки 00 місяців.

Згідно п. 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру», тимчасово по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбаченим цим законом, Законами України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/довічне грошове утримання не виплачуються.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ встановлено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Позивач, не погодившись з вищевказаним рішенням пенсійного органу, звернувся до суду.

Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог, суд виходить з наступного.

На момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії і на сьогодні діє Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, відповідно до ст. 86 якого, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Частиною 1 ст. 86 цього ж Закону передбачене поступове збільшення необхідної для призначення пенсії вислуги років. Зокрема, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Таким чином, за нормами цього Закону кожного року погіршуються умови, за якими прокурор може отримувати пенсію, щодо необхідної вислуги.

Як наслідок, для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону від 14.10.2014 № 1697-VII позивачу станом на вересень 2017 року потрібно було б мати спеціальний стаж 23 роки, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

У той же час, до липня 2011 року діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII, відповідно до статті 50-1 якого (в редакції від 2001 року) право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку мають прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, його стаж роботи складав 23 роки 00 місяців, з якого спеціальний стаж роботи, потрібний для призначення пенсії за вислугу років, складав 20 років 8 місяців, з яких: 2 роки 4 місяці - половина строку навчання у вищому навчальному юридичному закладі (період з 01 вересня 1994 року по 30 червня 1999 року), що підтверджується копією диплома Одеської державної юридичної академії серії СК №11176104 від 18 червня 1999 року; 18 років 4 місяців - робота в органах прокуратури (період з 06 травня 1999 року по 12 вересня 2017 року), що підтверджується копією трудової книжки серії АС № 034773.

Таким чином, на момент звернення до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі за призначенням пенсії позивач має достатній стаж для призначення пенсії за вислугу років та додаткові гарантії соціального захисту з боку держави як працівник прокуратури, отже зміст та обсяг досягнутих ним соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Згідно з нормами ч.ч.1-3 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції від 16 листопада 1995 року, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку.

Відповідно до частини 2 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 2663-ІІІ) розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Частиною 13 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 2663-ІІІ) встановлено, що обчислення (перерахунок) пенсій проводиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Відповідно до довідки прокуратури Одеської області від 12 вересня 2017 року №569, заробітна плата позивача складається з окладу 3675,00 грн., класного чину 135,00 грн., вислуги років - 1102,50 грн. (30%). Інші виплати, які передбачені законодавством: (42555,18х1,24+1216,77):24 = 2249,38; 501952,21:24 = 20914,68, що в загальному розмірі складає 23164,06 грн. Всього: 3675,00 + 135,00 + 1102,50 + 23164,06 = 28076,56 грн.

Суд зазначає, що на момент призначення позивача на роботу в органи прокуратури України умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначались статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII (далі по тексту - Закон №1789-ХІІ).

Редакція Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХП змінювалася, міняючи при цьому умови виникнення права на пенсію за вислугу років, зокрема наявності необхідного спеціального стажу та розміру пенсії.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Така правова позиція викладена Верховним судом України в постанові від 10 лютого 2015 року по справі №21-630а14.

В силу ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач правомірно звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років на підставі cт. 50-1 та ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», в розмірі 90 % суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовною заявою 14 грудня 2017 року та просить задовольнити його позовні вимоги з моменту виникнення права на отримання, пенсії, а саме: з 12 вересня 2017 року з дня звернення до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, тобто в межах строку звернення.

У відповідності до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішеннявід 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

На підставі вищевикладеного, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугу років згідно ЗУ «Про прокуратуру» є неправомірними, рішення ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №6881 від 25 вересня 2017 року підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Суд вважає за необхідне звернути постанову до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позовної заяви ОСОБА_1, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, сплачений останнім судовий збір в сумі 1920 гривень 00 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань відповідно до ч.1ст. ч. 1 ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 9, 77, 90, 139, 194, 229, 242-246, 293, 295-296 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання:65016, м. Одеса, вул. Чернігівська, 8/В, кв. 104) до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (місцезнаходження: 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4-А) про визнання рішення неправомірним та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати відмову ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі у призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за вислугу років неправомірною та скасувати рішення № 6881 від 25 вересня 2017 року.

Визнати достатнім для призначення пенсії за вислугу років спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 20 років 8 місяців, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 16 років 06 місяців при загальному стажі роботи 23 роки 00 місяців.

Зобов'язати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у розмірі 90% від місячного заробітку без обмеження граничного розміру та з урахуванням середньомісячної суми виплат за останні 24 календарних місяці роботи перед зверненням за призначенням пенсії, яка становить 28076 гривень 56 копійок, відповідно до довідки прокуратури Одеської області №569 від 12 вересня 2017 року про розмір місячного заробітку, починаючи з 12 вересня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України (місцезнаходження: 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4-А; ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, витрати по сплаті судового збору в сумі 1920 (одна тисяча девятсот двадцять) гривень 00 копійок.

Звернути постанову до негайного виконання в межах суми стягнення за одним місяць.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського районного суду міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повний текст рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якxщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний тест рішення суду складено 13 квітня 2018 року.

Головуючий Калініченко Л. В.