Справа № 820/10168/15
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 квітня 2018 року

Київ

справа №820/10168/15

адміністративне провадження №К/9901/9237/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

Суддя-доповідач - Бевзенко В.М.,

суддів: Данилевич Н.А., Шарапи В.М.

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 820/10168/15

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про скасування висновку та зобов'язання вчинити певні дії,

провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_4 - представника позивача ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2016 року (головуючий суддя Водолажська Н.С., судді Калиновський В.А., Бенедик А.П.)

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі - ГУ ДМС України в Харківській області, відповідач), в якому після уточнення позовних вимог, просив:

- скасувати висновок (рішення) УГІРФО ГУМВС України в Харківський області про скасування громадянину В'єтнаму ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання в Україні;

- зобов'язати ГУ ДМС України в Харківський області поновити громадянину В'єтнаму ОСОБА_1 посвідку на постійне проживання в Україні;

- зобов'язати ГУ ДМС України в Харківський області вчинити певні дії, а саме: здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 17 листопада 2008 року громадянину В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв'язку з її непридатністю для користування.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2016 року по справі № 820/10168/15 позовні вимоги були задоволені, а саме: скасований висновок (рішення) УГІРФО ГУМВС України в Харківський області про скасування громадянину В'єтнаму ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання в Україні; зобов'язано Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківський області поновити громадянину В'єтнаму ОСОБА_1 посвідку на постійне проживання в Україні; зобов'язано ГУ ДМС України в Харківський області вчинити певні дії, а саме здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 17 листопада 2008 року громадянину В'єтнаму ОСОБА_1 у зв'язку з її непридатністю для користування.

Постанова суду першої інстанції вмотивована тим, що з боку відповідача наявна протиправна бездіяльність щодо нездійснення обміну посвідки позивачу. Суд першої інстанції для відновлення прав позивача визнав за необхідне зобов'язати ГУ ДМС в Харківській області здійснити обмін посвідки громадянина Вєтнаму ОСОБА_1.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2016 року апеляційну скаргу ГУ ДМС України в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2016 року по справі № 820/10168/15 - задоволено.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2016 року по справі № 820/10168/15 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ДМС України в Харківській області про скасування висновку та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Харківський апеляційний адміністративний суд постанову від 14 березня 2016 мотивував тим, що позивач із жодними письмовими заявами щодо вчинення дій по здійсненню обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 17 листопада 2008 року громадянину В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з її непридатністю для користування до ГУ ДМС в Харківській області не звертався (із наданням передбачених чинним законодавством пакетом документів). Суд апеляційної інстанції зазначив, що відсутні правові підставі для зобов'язання ГУ ДМС України в Харківський області вчинити певні дії, а саме здійснити обмін позивачу бланку посвідки на постійне проживання.

25 січня 2018 року касаційна скарга представника позивача надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах, яка ухвалою судді-доповідача прийнята до провадження та призначена до попереднього розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 327 КАС України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, КАС України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017, передбачено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У своїй касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2016 року, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2016 року залишити в силі.

Касаційна скарга представника позивача вмотивована тим, що законом не передбачено процедуру визнання посвідки на постійне проживання в Україні непридатною для користування. Також не передбачено проведення будь-яких експертиз для встановлення і підтвердження факту пошкодження посвідки, як наслідок непридатність її для користування. Крім того, відповідачем визнано факт звернення позивача 14 вересня 2015 року з заявою щодо здійснення йому обміну бланку посвідки на постійне проживання.

ГУ ДМС України в Харківській області подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу представника позивача залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2016 року - без змін. Відповідач зазначає, що позивачем не доведено факт відмови ГУ ДМС України в Харківській області у здійсненні обміну посвідки, а тому позивачем не доведено порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Касаційна скарга залишається без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин В'єтнаму, НОМЕР_1 від 26 травня 2009 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, згідно довідки.

Рішенням УГІРФО ГУМВС України в Харківський області на підставі дозволу на імміграцію та відповідно Закону України «Про імміграцію» позивача документовано посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 17 листопада 2008 року. В цій посвідці відображене місце реєстрації позивача.

14 вересня 2015 року позивач звернувся до ГУ ДМС України в Харківський області із заявою про здійснення йому обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 17 листопада 2008 року на підставі п. 3 ст. 14. постанови КМУ № 251 від 28 березня 2012 року у зв'язку з її непридатністю для користування. Інспектор ГУ ДМС України в Харківський області документи у позивача не прийняв, обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні позивачу не здійснив, а в усній формі повідомив, що рішенням УГІРФО ГУМВС України в Харківський області його посвідка на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 скасована.

При цьому суд першої інстанції в своїй постанові вказав, що ніякої копії висновку (рішення) УГІРФО ГУМВС України в Харківський області про скасування громадянину В'єтнаму ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 17 листопада 2008 року надано не було та ніякої письмової відповіді стосовно його звернення також не надано. Крім того, позивача не було повідомлено, у зв'язку з чим та на яких підставах скасовано його посвідку на постійне проживання в Україні.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України «Про імміграцію» (далі - Закон). Відповідно абз. 1 та 4 ч. 1 ст. 1 даного Закону імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію. Положеннями ст. 6 вказаного Закону визначені повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів. Так, за приписами п. 2, п. 3 ч. 1 цієї статті спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

В ст. 9 наведеного Закону встановлені умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію.

З аналізу цієї норми законодавства вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ж не надання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та, як наслідок, дозвіл на імміграцію та посвідка на проживання в Україні не видаються.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою КМУ № 1983 від 26 грудня 2002 року (далі - Порядку).

У відповідності до пп. 2 п. 2 цього Порядку (в редакції, яка діяла на час надання посвідки) рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи Департаменту в головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та м. Севастополі (далі - територіальні органи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає Департамент), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

З норм наведених у вказаному Порядку вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Судом першої інстанції в своєму рішенні зазначено, що 14 вересня 2015 року позивач звернувся до ГУ ДМС України в Харківський області з заявою про здійснення йому обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку з її непридатністю для її користування та надав, на думку суду першої інстанції, усі необхідні документи для здійснення такого обміну, але інспектор ГУ ДМС України в Харківський області документи у позивача не прийняв, обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні позивачу не здійснив, а в усній формі повідомив, що рішенням УГІРФО ГУМВС України в Харківський області його посвідка на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 17 листопада 2017 року скасована.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано встановив, що роблячи такий висновок, суд першої інстанції не врахував того, що наведені вище обставини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, оскільки в матеріалах справі відсутні будь-які письмові докази на підтвердження вказаних обставин.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що представником відповідача не заперечувався факт знаходження позивача у приміщенні ГУ ДМС України в Харківський області та можливого надання йому працівниками цього органу якихось усних консультацій, разом з тим, представник відповідача зазначив, що із жодними письмовими заявами щодо здійснення обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні позивач до ГУ ДМС України в Харківський області не звертався.

Судом попередньої інстанції встановлено, що працівником ДМС України в Харківський області було роз'яснено громадянину ОСОБА_1 підстави для здійснення обміну посвідки на постійне проживання в Україні, передбачені Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ № 251 від 28 березня 2012 року та роз'яснений перелік документів, необхідних для подання до органу міграційної служби з метою обміну посвідки.

З усних пояснень ОСОБА_1 встановлено, що позивач цікавився такою інформацією, оскільки видана йому раніше посвідка на постійне проживання є непридатною для користування. Однак, оригінал посвідки даний громадянин працівнику ДМС України в Харківський області не пред'явив для огляду, надав лише паспорт громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам та копію посвідки, яку він начебто має намір поміняти. Огляд копії посвідки громадянина ОСОБА_1 свідчив про те, що дана копія зроблена з чіткого, якісного оригіналу, всі реквізити документа видимі, зрозумілі, тому, на погляд працівника ДМС України, оригінал міг бути придатним для користування. Іншої інформації працівник ДМС України в Харківський області громадянину ОСОБА_1 не повідомляла.

Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог про скасування висновку (рішення) УГІРФО ГУМВС України в Харківський області про скасування позивачу посвідки на постійне проживання в Україні, суд першої інстанції не навів жодних мотивів з приводу того, на підставі чого він визнав цей висновок таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд першої інстанції взагалі не врахував при цьому ту обставину, що копія такого висновку (рішення), за умови прийняття такого рішення, взагалі відсутня в матеріалах справи та не могла бути надана сторонами по справі з об'єктивних причин (у зв'язку з вилученням особової справи позивача в межах кримінальної справи) так само, як копія цього рішення (разом з завіреною копією особової справи позивача) не була надана на вимогу суду першої інстанції.

За таких підстав, Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що і заявлена позивачем вимога, і рішення суду першої інстанції в цій частині ґрунтуються виключно на припущенні про наявність рішення, яке порушує права та законні інтереси позивача, на захист яких він має право звернутися до суду.

Суд, враховуючи всі обставини справи та досліджені судами докази, приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції правильно скасував постанову суду першої інстанції та прийняв нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Частиною першою статті 350 цього ж Кодексу закріплено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, підстави для його скасування відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2016 року - без змін.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Бевзенко

Судді Н.А. Данилевич

В.М. Шарапа