Справа № 209/3406/17
Суддя: Байбара Г. А.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 209/3406/17
Провадження № 2-а/209/20/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Байбара Г.А., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у наданні щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до поданої у серпні 2016 року заяви про продовження виплат; зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень з відповідача на його користь судовий збір в сумі 640,00 грн.

Згідно п.12 ч.1 Перехідних положень КАС України (в редакції станом на 15.12.2017 року), заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він разом із своєю родиною матір`ю ОСОБА_2 та вітчимом ОСОБА_3 , є тимчасово переміщеними особами. З 08 жовтня 2013 року по 07 жовтня 2016 року він проходив службу за контрактом, а з 08 жовтня 2016 року відповідно до вимог п.2 ч.9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» йому було продовжено строк військової служби за контрактом до оголошення демобілізації. Відповідач виплачував йому, як переміщеній особі, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», щомісячну адресну допомогу на оплату житлово-комунальних послуг. Приблизно в серпні 2016 року він за місцем реєстрації родини у м. Кам`янське, подав заяву до відповідача про продовження виплати державної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі на наступні 6 місяців. Як на час попередніх виплат, так і на час подання заяви про продовження виплат він проходив військову службу за контрактом за місцем дислокації своєї військової частини у м. Київ. В місто Кам`янське він приїздив до своєї сім`ї за місцем реєстрації, як переміщеної особи у короткострокову відпустку та при можливості у вихідні та святкові дні. Відповідач відмовив йому в продовженні зазначених вище виплат на новий строк, усно пояснивши, що у продовженні виплат відмовлено, оскільки він перебуває на військовій службі за контрактом у м. Київ, тому фактично не проживає у м. Кам`янське. Посилаючись на статті 1, 2, 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вважає відмову відповідача незаконною, дискримінаційною та такою, що порушує Закони та Конституцію України. До укладення контракту він разом із своєю сім`єю проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстрацію за місцем розташування військової частини, в якій проходив службу, він не здійснював. З обліку у відповідача він не знімався та перебуває по теперішній час. Відмовляючи в продовженні йому виплати, відповідач безпідставно ототожнив військову службу за контрактом з фактом проживання, оскільки місце служби (роботи) не завжди можуть співпадати з місцем реєстрації проживання. Відповідно до п. 6 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 (в редакції від 18 грудня 2015 року), він має вичерпний перелік підстав, за якими виплата грошової допомоги не може бути призначена, і в ньому відсутнє право на відмову чи припинення виплати грошової допомоги, якщо заявник зареєстрований за місцем проживання, як переміщена особа в одному населеному пункті, а проходить військову службу або працює в іншому населеному пункті, що розташований на території, підконтрольній Україні. Він вважає, що в продовженні йому виплати грошової допомоги було відмовлено лише тому, що він є військовослужбовцем та до проведення антитерористичної операції проживав у м. Луганську, що порушує його права, закріплені в статтях 22, 24 Конституції України, а відмова відповідача не містить обґрунтовано об`єктивної правомірної мети, способи досягнення якої є належними та необхідними. При вирішенні судом питання про наслідки пропущення ним строку звернення до суду з позовом, просить врахувати, що він є військовослужбовцем, який проходить службу в іншому населеному пункті, є особою, що перебуває під присягою, тому він самостійно не може покидати військову частину; йому автоматично, без його згоди, було продовжено строк служби за контрактом до оголошення демобілізації; влітку 2017 року він був переведений на військову службу у смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, з 17 червня 2017 року по 06 липня 2017 року він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в районах проведення АТО на території Луганської області. Він не може надати докази на підтвердження його звернення в серпні 2016 року до відповідача з питань продовження виплати грошової допомоги, оскільки вони заповнюються за затвердженим бланком у одному примірнику, який здається відповідачу та знаходиться у заведеній справі, яка перебуває на зберіганні у відповідача.

Від відповідача протягом встановленого судом строку надійшли відзив на позовну заяву та доповнення до відзиву на позовну заяву, де зазначено, що позивач ОСОБА_1 перебував на обліку в Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради та отримував щомісячну адресну допомогу переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 26 січня 2016 року по 25 липня 2016 року. З 31 серпня 2016 року позивач надав заяву до установи банку на призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк. 22 вересня 2016 року соціальним інспектором управління було проведено перевірку достовірності зазначеної в заяві ОСОБА_1 інформації про фактичне місце проживання позивача. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 190 було з`ясовано, що позивач проходить службу за контрактом у м. Київ і за адресою проживання, вказаній у заяві, відсутній. За результатами розгляду подання, з урахуванням акта обстеження № 190, протоколом міської комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 14 від 29 вересня 2016 року позивачу було відмовлено в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в зв`язку з його непроживанням за адресою, вказаною у заяві. Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, при прийнятті рішення про відмову в призначенні позивачу допомоги діяло виключно в межах законодавства України та пунктів 2, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 14 Порядку для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою КМУ №365 від 08.06.2016 року. Також додатково зазначили у доповненням до відзиву на позовну заяву, що при первинному звернення 26 січня 2016 року за призначенням щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг позивач проживав за адресою: АДРЕСА_2 , де також мешкали ОСОБА_3 (відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10 березня 2015 року № 477) та ОСОБА_2 (відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10 березня 2015 року № 477). Щомісячну адресну допомогу було призначено з 26 січня 2016 року по 25 липня 2016 року у розмірі 442 грн. щомісяця. При повторному звернення 31 серпня 2016 року за призначенням щомісячної адресної допомоги на наступний шестимісячний термін позивач в своїй заяві зазначив адресу проживання: АДРЕСА_2 . 22 вересня 2016 року при перевірці достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи соціальним інспектором управління зі слів матері позивача - ОСОБА_2 було з`ясовано, що ОСОБА_1 проходить службу за контрактом у м. Київ і за адресою проживання: АДРЕСА_2 , відсутній. Просять відмовити в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 28 грудня 2015 року був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Департаменту охорони здоров`я та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради від 28.12. 2015 року № 4164 (а.с. 28).

Крім позивача, за вказаною вище адресою з 10 березня 2015 року перебували на обліку як внутрішньо переміщені особи члени його сім`ї: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується довідками Департаменту охорони здоров`я та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради від 10 березня 2015 року № 477 і № 477-1 (а.с. 41, 42).

Відповідно до п.2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, внутрішньо переміщеним особам надається грошова допомога з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Згідно рішення Управління соціального захисту населення Дніпровського району про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 19 квітня 2016 року (а.с 31), позивачу, за його заявою від 27 січня 2016 року (а.с. 35), була призначена щомісячна адресна допомога переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 26 січня 2016 року по 25 липня 2016 року у розмірі 442,00 грн. щомісяця.

31 серпня 2016 року позивач повторно звернувся за призначенням щомісячної адресної допомоги на наступний шестимісячний термін, зазначивши у своїй заяві адресу місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 5 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365, для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування.

Згідно пунктів 7, 8 вказаного вище Порядку для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

За результатами проведення перевірки структурним підрозділом з питань соціального захисту населення складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики, який підписується всіма повнолітніми внутрішньо переміщеними особами, а також представниками структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

22 вересня 2016 року при перевірці достовірності зазначеної в заяві позивача інформації про фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 , зі слів його матері ОСОБА_2 було з`ясовано, що позивача проходить службу за контрактом у м. Київ і за адресою, вказаною у заяві АДРЕСА_2 відсутній. За результатами перевірки державним соціальним інспектором було складено акт № 190 від 22.09.2016 року обстеження матеріально-побутових умов, де зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з 08 жовтня 2013 року у в/ч НОМЕР_1 (а.с. 25). Вказаний акт був підписаний матір`ю позивача ОСОБА_2 .

Згідно п. 10 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, Управління внесло на розгляд комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Кам`янської міської ради подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати ОСОБА_1

29 вересня 2016 року відбулося засідання міської комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, якою було прийнято рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 допомоги в зв`язку з тим, що не підтверджено факт його проживання за вказаною у заяві адресою, зі слів матері заявника перебуває на військовій службі за контрактом у м. Києві (а.с. 23-24).

Відповідно до п. 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, комісія може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

Як вбачається із довідки командира військової частини НОМЕР_1 від 30.11. 2015 року (а.с. 32), та відпускного квитка від 23 грудня 2017 року (а.с. 43), позивач ОСОБА_1 з 08 жовтня 2013 року до теперішнього часу перебуває на військовій службі за контрактом. На момент звернення із заявою про призначення допомоги проходив службу у в/ч НОМЕР_1 у м. Києві.

У своєму позові позивач посилається на п. 2 ст. 12 Закону Україні «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», наполягаючи на тому, що за ним, як за військовослужбовцем, який вступив на військову службу за контрактом, зберігається право на жилу площу, яку він займав до вступу на військову службу.

Проте, зазначене не стосується правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, оскільки вказана у заяві позивача адреса - АДРЕСА_2 була фактичним місцем його проживання як внутрішньо переміщеної особи, але без права на жилу площу розташованого за цією адресою житлового приміщення та без реєстрації місця проживання.

В заяві ОСОБА_1 про продовження виплати щомісячної адресної допомоги від 31.08.2016 року (а.с. 27) була вказане фактичне місце проживання - АДРЕСА_3 . Ця ж адреса його фактичного проживання вказана в довідці управління соціальної політики Кам`янської міської ради від28.12.2015 року №4164 (а.с.40).

За цією ж адресою було вказане фактичне місце проживання і членів його сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.41, 41).

Згідно довідок управління соціальної політики Кам`янської міської ради від 02 листопада 2017 року № 681741, від 31 серпня 2017 року № 681159, від 31 серпня 2017 року № 681160 (а.с. 8-10) фактичним місцем проживання/перебування ОСОБА_1 та членів його сім`ї вказане - АДРЕСА_4 .

Проте, судом встановлено, що на час звернення ОСОБА_1 з заявою про продовження виплати щомісячної адресної допомоги від 31.08.2016 року він за вказаною заявою не проживав, а проходив службу за контрактом у збройних силах України в місті Києві.

Суд вважає, що відповідачем було правомірно, у відповідності до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365, складено акт № 190 від 22.09.2016 року на підтвердження відсутності позивача за місцем його проживання у АДРЕСА_2 , та внесено подання про призначення (відновлення) соціальної виплати позивачу.

Рішення про відмову в призначенні позивачу допомоги було прийнято не відповідачем, а комісією Кам`янської міської ради з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, з урахуванням складеного відповідачем акту № 190.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у наданні щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщений особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за його заявою від 31 серпня 2016 року, а також про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату вказаної адресної щомісячної адресної грошової допомоги, відповідно до заяви поданої в серпні 2016 року.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який є відповідачем у справі, як це передбачено ч.1 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 6, 9, 242 - 246, 250, 262, 263 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.А. Байбара.