Справа № 803/1770/17
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/1073/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.

суддя Сапіга В.П

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представник позивач Запорожець І.А.

представник відповідача Березна Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 січня 2018 року (головуючий - суддя Денисюк Р.С., м.Луцьк, проголошено о 13:20:39 ) у справі № 803/1770/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельрембуд» до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельрембуд» звернулось в суд з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області , в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14 серпня 2017 року № , № .

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 січня 2018 року позов задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 14 серпня 2017 року № та № .

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм матеріального права, Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги в загальному повторюють зміст відзиву відповідача на позовну заяву та полягають в тому, що у період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача. На підставі встановлених порушень під час перевірки, зафіксованих у акті перевірки від 01 серпня 2016 року №7383/14-09/30739485, податковим органом прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 14.08.2017 № , № , які на думку відповідача є правомірними.

Враховуючи викладене, відповідач просить задовольнити вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримує у повному обсязі, просить її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечує.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 17 липня 2017 року по 25 липня 2017 року працівниками Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на підставі статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78 статті 78 Податкового кодексу України, ухвали Господарського суду Волинської області від 04 лютого 2012 року у справі №5004/407/2, та відповідно до наказу №1792 від 14 липня 2017 року, направлення №1590 від 14 липня 2017 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженої відповідальністю «Ковельрембуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства в період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року.

За результатами перевірки складено акт від 01 серпня 2017 року №7383/14-09/30739485, в якому працівниками податкового органу зафіксовано: порушення позивачем пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, статті 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 317 257,00 грн. в тому числі: за 2015 рік в сумі 703,00 грн. та за 2016 рік в сумі 316554,00 грн; порушення пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 351727,00 грн., в тому числі: за грудень 2016 року в сумі 351727,00 гривень.

На підставі акта перевірки, 14 серпня 2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Волинській області прийнято податкові повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів/послуг на загальну суму 439658,75 грн. (за податковими зобов'язаннями - 351 727,00 грн., за штрафними санкціями - 87 931,75 грн.) та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 396 571,25 грн. (за податковими зобов'язаннями - 351727,00 грн., за штрафними санкціями - 79 314,25 грн.).

Позивач у справі з прийнятими рішеннями податкового органу не погодився та звернувся в суд.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що відповідач не довів правомірності податкових повідомлень-рішень від 14 серпня 2017 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів/послуг на загальну суму 439658,75 грн. та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 396 571,25 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Під час проведення перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельрембуд» Головним управлінням Державної фіскальної служби у Волинській області встановлено, що в рядку 01 декларації позивача «дохід від будь-якої діяльності» (за вирахуванням непрямих податків) за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року занижено оподатковуваний дохід в сумі 1762539,00 грн., в тому числі за 2015 рік на суму 3904,00 грн., за 2016 рік на суму 1758635,00 грн., оскільки відповідно до даних бухгалтерського обліку Товариством з обмеженою відповідальністю «Ковельрембуд» зафіксовано дохід від реалізації в сумі 36604,00 грн., а в рядку 01 декларації з податку на прибуток підприємств «дохід від будь-якої діяльності» (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року відображено суму 32700,00 грн. В результаті, в порушення вимог 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, статті 135 ПК України Товариством з обмеженою відповідальністю «Ковельрембуд» занижено «дохід від будь-якої діяльності» (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за 2015 рік на загальну суму 3904,00 грн.; за 2016 рік в сумі 1758635,00 грн.

Крім того, податковий орган зазначив, що згідно даних бухгалтерського обліку станом на 01 січня 2014 року та станом на 31 грудня 2016 року відповідно до даних оборотно-сальдової відомості за 2014, 2016 роки по рахунку 63 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» відображено кредиторську заборгованість по взаємовідносинах з ПП «Захід» в сумі 2110362,00 грн.

Згідно даних бухгалтерського обліку відповідно до оборотно-сальдових відомостей за 2014-2016 роки по рахунку 63 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» відсутні обороти за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року про взаємовідносинах з ПП «Захід».

В акті перевірки також зазначено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Ковельрембуд» до складу доходу від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначених за правилами бухгалтерського обліку не було віднесено кредиторську заборгованість перед ПП «Захід» в сумі 2110362,00 грн., та не стягнуто після закінчення строку позовної давності, а тому на підставі підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України така заборгованість вважається безнадійною та згідно з підпунктом 134.1.1. пункту 134.1 статті 134 ПК України включається до складу доходу від будь-якої діяльності.

Відтак, перевіркою повноти фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток) за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року встановлено їх заниження всього в сумі 1762539,00 грн., в тому числі за 2015 рік в сумі 3904,00 грн. та за 2016 рік в сумі 1758635,00 грн.

З урахуванням вимог підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України вищевказана сума заборгованості підлягала віднесенню до складу інших доходів за 2015-2016 роки, що підприємством здійснено не було, внаслідок чого заборгованість у розмірі 1762539,00 грн. залишилась не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року № 73 зобов'язання - заборгованість підприємства, яка виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, призведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди. Відповідно до пункту 15 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290 доходом визнається сума зобов'язання, яке не підлягає погашенню.

Згідно з підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, зокрема, заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Відповідно до підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України безповоротна фінансова допомога - це сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Статтею 257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, згідно з частинами першою-третьою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як слідує з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Волинської області від 04 квітня 2012 року за заявою Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі по справі № 5004/407/2 було порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельрембуд». Ухвалою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, під час якого забороняється стягнення на підставі виконавчих документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойки (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Водночас, з матеріалів справи судом встановлено, що 05 червня 2012 року ПП «Захід» звернулося з заявою до Господарського суду Волинської області про визнання ПП «Захід» кредитором у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельрембуд» на суму 2125061,93 гривень.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 21 лютого 2013 року затверджено реєстр вимог кредиторів боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельрембуд», серед яких визнано вимоги кредитора ПП «Захід» в розмірі 2125061,93 грн. вимоги четвертої черги, 1113,00 грн. вимоги першої черги.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених законом.

Крім того, згідно з частиною третьою статті 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначає, що включення вимог ПП «Захід» до реєстру вимог кредиторів та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів зупиняє перебіг позовної давності на період дії мораторію та виключає закінчення строків позовної давності. А відтак, вірною є позиція суду першої інстанції, що позивачем правомірно не відображено в рядку 01 декларації «дохід від будь-якої діяльності» (за вирахуванням непрямих податків) за 2015 рік та за 2016 рік оподатковуваний дохід в загальній сумі 1762539,00 грн., в тому числі за 2015 рік на суму 3904,00 грн., за 2016 рік на суму 1758635,00 грн., оскільки перебіг позовної давності на період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів зупинено.

Поряд з цим, в акті перевірки податковим органом зроблено висновок про порушення Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельрембуд» вимог пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198 ПК України, в результаті чого Товариством не відкориговано суму податкового кредиту за грудень 2016 року, сформованого при отриманні неоплачених товарів, послуг протягом строку позовної давності від ПП «Захід» на суму ПДВ 351727,00 грн.

Позиція контролюючого органу ґрунтується на тому, що відповідно до оборотно-сальдової відомості за 2016 рік по рахунку 63 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» Товариством відображено кредиторську заборгованість по взаємовідносинам з ПП «Захід» та за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року обороти по даному постачальнику відсутні. В зв'язку з чим було зроблено висновок, що товари (послуги), отримані позивачем від ПП «Захід» підпадають під ознаки безоплатно отриманих, оскільки відсутній факт їх придбання, як це передбачено пунктом 198.3 статті 198 ПК України, а тому право на податковий кредит щодо таких товарів (послуг) у платника податку відсутнє.

Разом з тим, відповідно до пунктів 198.1, 198.2 статті 198 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 цього Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З урахуванням того, що ухвалою Господарського суду Волинської області від 04 квітня 2012 року було порушено провадження у справі про банкрутство, включено вимоги ПП «Захід» до реєстру вимог кредиторів та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, на період дії мораторію перебіг позовної давності зупинено, а тому у позивача відсутні правові підстави для здійснення коригування суми податкового кредиту за грудень 2016 року в сумі 351727,00 грн.

З аналогічний підстав, необгрунтованим є твердження відповідача про те, що за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року позивачем отримано товари/послуги від ПП «Захід», які не оплачені протягом строку позовної давності, вважаються безоплатно отриманими, а тому у позивача відсутнє право на податковий кредит щодо таких товарів/послуг.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на зміст апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги повторюють зміст відзиву до адміністративного позову. Особа, яка подала апеляційну скаргу не сформулювала та не навела жодної позиції щодо неправильної оцінки судом першої інстанції обставин справи, а відтак щодо неправильності його висновків, обмежившись при цьому лише викладом обставин справи та посиланням на певні норми Податкового кодексу України.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що всупереч вимог до частини першої, другої статті 77 КАС України відповідач не зміг обґрунтувати правомірність та обгрунтованість своїх дій.

Отже, Головне управління Державної фіскальної служби ДФС у Волинській області помилково дійшло висновку про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на прибуток приватних підприємств в загальній сумі 317257,00 грн. та з податку на додану вартість на загальну суму 351727,00 грн.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про необґрунтованість доводів апелянта стосовно неправомірності оскарженої ним ухвали суду першої інстанції. Водночас, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та об'єктивно оцінено обставини справи, а відтак прийнято обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст.242, 243, 268, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 січня 2018 року у справі № 803/1770/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. П. Сапіга
Повне судове рішення складено 17 квітня 2018 року.