Справа № 804/8279/17
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2018 року Справа № 804/8279/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
секретаря судового засідання Туренко К.М.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Коммодіті» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено до судового розгляду.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено необґрунтовано, без урахування податковим органом всіх обставин, що мають значення для винесення рішення, та підлягають визнанню протиправними та скасуванню; наявність господарської операції підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які були надані відповідачу при проведенні перевірки; позивач вважає, що ним належним чином підтверджено здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ОСОБА_3 гарант груп» і висновки відповідача в акті перевірки не відповідають дійсності.
Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю.
Представник відповідача проти позову заперечив, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, надав письмовий відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що підприємством до перевірки не надано документи, які підтверджують фактичне отримання та транспортування товару, а саме: акти прийому-передачі, довіреності на отримання товару, товарно-транспортні накладні, сертифікати якості товару, таким чином, у ході перевірки постачання товару не підтверджено; підприємство не є виробником хімічної продукції та не здійснювало імпорт протягом 2014 року, не встановлено ланцюг постачання хімічної продукції до імпортера/виробника. Отже, заявлені позивачем вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Згідно висновків акту проведеною перевіркою встановлено порушення:
- пункту «а» пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198, пункту 201.10 статті 201, пункту 200.1, 200.4 статті 200 з урахуванням норм пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України щодо завищення податкового кредиту у грудні 2014 року в сумі 509933,57 грн., що призвело до завищення відємного значення звітного періоду за грудень 2014 року у сумі 509933,57 грн.;
- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент порушення) з урахуванням підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2014 рік у сумі 1178165,29 грн.
На підставі акту перевірки від 15.11.2017 року №156/28-10/46-14/30536344 відповідачем прийняті та направлені позивачу оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 28.11.2017 року:
Досліджуючи фактичність проведених господарських операцій та їх зв`язок з господарською діяльністю позивача та визначення податку на додану вартість, податку на прибуток, судом встановлено наступне.
Під час проведення перевірки контролюючим органом досліджені господарські операції позивача із ТОВ «ОСОБА_3 Груп».
Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що обєктом оподаткування є певні операції між конкретними субєктами господарювання, а не договори/правочини, укладені між ними, або незаявленими в таких операціях третіми особами.
Відсутність особи за місцезнаходженням, відсутність можливості перевірити первинні документи не є самостійними і достатніми підставами для встановлення порушення платником податків правил оподаткування.
Тільки встановлення мети та факту порушення встановлено порядку оподаткування, ухилення від оподаткування або створення умов для порушення чинного законодавства, відсутності наміру здійснити реальну господарську операцію та її нездійснення із штучним складанням первинних документів може служити підставою для висновку про відсутність оподатковуваної операції та/або відсутність належних первинних документів, що не може мати наслідком внесення в податковий облік відомостей щодо здійснення таких операції, та, відповідно, отримання податкових переваг у вигляді податкового кредиту або валових витрат.
Окремою підставою для відсутності у платника податків права на отримання зазначених податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, або складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, тобто відображення у первинних документах недостовірних даних.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.
Поряд з цим, окрім мінімально необхідних згідно податкового законодавства документів суд має перевірити й інші документи та обставини, які мають підтвердити реальність виконання спірної операції, що відображена в податковому обліку.
Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства, а первинний документ містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.
Бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 9 вказаного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Первинні документи повинні мати такі обовязкові реквізити назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
При цьому, відповідно до підпункту 198.6 статті 189 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 Кодексу), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Кодексу.
Згідно підпункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Також належить враховувати вимоги «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88. Так, відповідно до пунктів 2.4, 2.14 - 2.16 Положення, первинні документи повинні мати обовязкові реквізити, у тому числі: зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.
Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:
- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;
- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у звязку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо повязані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;
- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;
- відсутність первинних документів обліку.
На виконання умов договору складені:
Інших документів на підтвердження здійснення вказаних господарських операцій позивачем до перевірки та до суду не надано.
При цьому, належить зазначити, що у вказаних видаткових накладних, оформлених на здійснення операцій з поставки нафтопродуктів, не зазначено особу, яка отримала товар, у звязку із чим суд зазначає, що вказані документи в цій частині не відповідають вимогам до відповідних первинних документів.
У ході досудового розслідування встановлено, що організатором ОСОБА_4, з метою прикриття незаконної діяльності з протиправного формування податкового кредиту підприємствам-контрагентам та конвертації безготівкових коштів за готівку, у період листопад 2014 березень 2016 створені або придбані з ознаками «фіктивності», в тому числі ТОВ «ОСОБА_3 Груп», які використовувались для прикриття незаконної схеми незаконної діяльності по формуванню безпідставного податкового кредиту з податку на додану вартість підприємствам-контрагентам, та для здійснення незаконної фіктивної діяльності з проведення транзитних безтоварних операцій по банківських рахунках та конвертації грошових коштів у готівку.
У червні 2013 року у ОСОБА_4 виник умисел на незаконне збагачення шляхом зайняття фіктивним підприємництвом шляхом створення або придбання фіктивних підприємств із залученням до цієї діяльності інших співвиконавців та осіб, яких використовував у злочинних планах без їх відома, чим займався до лютого 2015 року.
З системного аналізу наявних матеріалів, керуючись внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про не підтвердження реальності операцій, які відображені платником пощадків у податковому обліку, отже, доводи контролюючого органу про відсутність підстав для відображення в податковому обліку вказаних операцій є правомірними.
З огляду на формальність договорів та складених на їх виконання документів, на економічну складову, ділову мету, відсутність відповідальних осіб за здійснення господарської операції, суд звертає увагу на наявність ознак штучного введення в реальні господарські операції третіх осіб з метою отримання податкових переваг.
Таким чином, первинні документи, які стали підставою для формування даних податкового обліку та виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатись належно оформленими та підписаними звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг.
Відтак, надані позивачем первинні документи не відображають реального руху господарських операцій, на підставі яких ним сформовані дані свого податкового обліку.
Згідно з пп.83.1.4 п.83.1 ст.83 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є, крім іншого, судові рішення.
Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У відповідності зі статтею 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).
Контролюючий орган в цій справі є субєктом владних повноважень, який повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідачем не здійснено дій, що виходять за межі повноважень та порушують права платника податків.
Таким чином, з аналізу матеріалів справи суд дійшов висновку про обґрунтованість висновків перевірки та правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, у звязку із чим, відмовляє в задоволенні адміністративного позову.
Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодуванню судових витрат позивачу не підлягає.
Керуючись статтями 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Коммодіті» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 07 березня 2018 року.

Суддя ОСОБА_5