Справа № 820/862/18
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2018-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

06.04.2018 р. справа №820/862/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденка А.В.,

за участі:

секретаря - Стрєлка О.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Колдашова О.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_1
до Директора Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України Садовського Миколи Степановичи
про1) визнання неправомірними дій Директора Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України Садовського Миколи Степановича щодо видання та реалізації переліку змін до штату ВЮФ НЮУ №17/229-51 від 09.06.2017 р. за №404/1/3805, який суперечить вимогам спільної Директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 31.03.2017 р. №Д-322/1/4дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2017 році" в частині, що стосується військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого; 2) визнання Переліку змін до штату ВЮФ НЮУ №17/229-51 від 09.06.2017 р. №404/1/3805, не відповідним вимогам спільного Наказу Міністра оборони України та міністра освіти України від 26.07.2013 р. №521/1-41 "Про затвердження Типових нормативів для розробки штатів (штатних розписів) вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів та військових ліцеїв", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.08.2013 р. за №1406/23938, не відповідним чисельності студентів та курсантів, що навчаються на військово-юридичному факультету, та таким, що підлягає скасуванню, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про 1) визнання неправомірними дій Директора Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України Садовського Миколи Степановича щодо видання та реалізації переліку змін до штату ВЮФ НЮУ №17/229-51 від 09.06.2017 р. за №404/1/3805, який суперечить вимогам спільної Директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 31.03.2017р. №Д-322/1/4дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2017 році" в частині, що стосується військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого; 2) визнання Переліку змін до штату ВЮФ НЮУ №17/229-51 від 09.06.2017 р. №404/1/3805, не відповідним вимогам спільного Наказу Міністра оборони України та міністра освіти України від 26.07.2013 р. №521/1-41 "Про затвердження Типових нормативів для розробки штатів (штатних розписів) вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів та військових ліцеїв", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.08.2013 р. за №1406/23938, не відповідним чисельності студентів та курсантів, що навчаються на військово-юридичному факультету, та таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування позову зазначив, що 1) не був проінформований про проведення конкурсу на заміщення вакантних посад кафедр Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, 2) одночасно виконував обов'язки за основною посадою та за посадою курсового офіцера навчального курсу курсантів, 3) зазнавав безпідставних утисків з боку керівництва шляхом накладення стягнень за виконання обов'язків по посаді курсового офіцера навчального курсу курсантів, 4) унаслідок штучного перекручення дійсного змісту спільної Директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 31.03.2017р. №Д-322/1/4дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2017 році" відбулося безпідставне скорочення тієї посади, де заявник проходив військову службу у штаті Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

Відповідач, Директор Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України - Садовський Микола Степанович, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що усі вчинені ним дії повністю узгоджуються із законом.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов'язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з'ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач проходив публічну службу як військова посадова особа у званні капітана на посаді начальника навчального курсу Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

31.03.2017 р. Міністром оборони України спільно з начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України була видана Директива №Д-322/1/4дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2017 році".

Планом проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України були передбачені зміни у штаті Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого в частині двох посад (майор та капітан).

Проте, п. 3 цієї Директиви №Д-322/1/4дск передбачена можливість уточнення зміни штатної чисельності військовослужбовців (у тому числі і за категоріями військових звань).

Супровідним листом за підписом відповідача №404/1/2699 від 11.04.2017 р. Директива №Д-322/1/4дск була спрямована на адресу Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

У подальшому Тимчасово виконуючим обов'язки начальника Головного управління оборонного та мобілізаційного планування - заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України генерал - майором В.Д. Таталай і Тимчасово виконуючим обов'язки начальника організаційно-штатного управління - заступника начальника Головного управління оборонного та мобілізаційного планування - заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України полковником В.М. Кучерук було підписано Перелік змін до штатів військових навчальних закладів Збройних Сил України відносин штату №17/229 Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого (далі за текстом - Оскаржений перелік).

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України суд не виявив доказів причетності відповідача до створення Оскарженого переліку, адже цей письмовий документ був виданий Генеральним штабом ЗСУ, який функціонує незалежно та безвідносно до волі очільника Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України, йому не підпорядкований.

Листом від 09.06.2017 р. за №404/1/3805 відповідач спрямував Оскаржений перелік на адресу Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

З наявних у справ документів не вбачається існування юридичних та фактичних підстав для непогодження відповідача з документом, виданим Генеральним штабом ЗСУ.

У штаті Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого за позицією 7 (а.с. 50) проставлений запис про виконання Директиви №Д-322/1/4дск шляхом скорочення (виведення) 1 посади начальника курсу та запровадження (введення) 3 посад науково-дослідної лабораторії.

Наказом начальника Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого №53 від 19.06.2017 р. були внесені зміни до штату №17/229 Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, який передбачав виведення посади начальника навчального курсу та введення 3 посад структурного підрозділу «Наукова-дослідна лабораторія».

Відповідач як прямий начальник висловився про призначення позивача на посаду командира танкової роти танкового батальйону 17 окремої танкової бригади оперативного командування «Схід» сухопутних військ Збройних Сил України, про що у поданні значиться відповідний запис.

Порушень закону у такому волевиявленні судом не знайдено. При цьому, суд зважає, що саме по собі це волевиявлення відповідача не створило жодних юридичних наслідків, не вплинуло на стан суб'єктивних прав особи, не погіршило правового становища військовослужбовця, позаяк, по-перше, стосувалось виключно визначення майбутньої військової посади, а не звільнення військовослужбовця з поточної посади, а по-друге, рішення про звільнення та призначення на посади приймалось іншою військовою посадовою особою.

Наказом першого заступника Міністра оборони України №85 від 26.06.2017 р. позивача у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів було увільнено від займаної посади начальника навчального курсу Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого і призначено на посаду командира танкової роти танкового батальйону 17 окремої танкової бригади оперативного командування «Схід» сухопутних військ Збройних Сил України.

Наказом начальника Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого №133 від 29.06.2017 р. позивач з 29.06.2017 р. був виключений із списків Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

Цей наказ був скасований як нереалізований наказом начальника Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого №135 від 03.07.2017 р.

Наказом начальника Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого №136 від 04.07.2017 р. позивач з 29.06.2017р. був виключений із списків Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

З ухвал Дзержинського районного суду міста Харкова від 28.07.2017 р. по справі №638/11246/17 та від 09.02.2018 р. по справі №638/11382/17 вбачається, що відносно позивача військовою прокуратурою Харківського гарнізону здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Реєстру досудових розслідувань за №0000281 від 07.07.2017 р., за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 Кримінального кодексу України - вчинення непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ про здачу справ і посади у зв'язку з призначенням до іншого місця проходження публічної служби.

Між тим, згадані вище документи не беруться судом до уваги при вирішенні даного спору, оскільки не стосуються предмету доказування по цій справі.

Звертаючись до суду, позивач наполягав на порушенні права на працю, а саме: права на подальше проходження військової служби у штаті Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого. У судовому засіданні і позивач, і представник позивача підтвердили доводи позову і спрямованість наміру ОСОБА_1.

Звідси слідує, що спір виник у правовідносинах з приводу реалізації громадянином права на працю.

Згідно з ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Правовідносини з приводу практичної реалізації особою права на працю деталізовані як нормами актів права загального характеру, до яких належить насамперед, Кодекс законів про працю України, так і нормами спеціальних актів права - Закону України «Про державну службу», Закону України «Про прокуратуру», Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про судоустрій і статус суддів» тощо.

У випадку позивача таким спеціальним актом права є Закон України «Про військовий обов'язок та військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (затверджено Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008 із змінами та доповненнями; далі за тестом - Положення №1153/2008).

Так, за визначенням ч. 1 ст. 2 Закон України «Про військовий обов'язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов'язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу» військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів.

За правилом ч. 13 ст. 6 названого закону військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.

Системно проаналізувавши норми актів законодавства, котрі унормовують правовідносини з проходження військовою посадовою особою державної служби, а саме Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу» та Положення №1153/2008), суд доходить висновку, що означена особа не має суб'єктивного права чи інтересу на абсолютне у часі збереження (тобто на недоторканність) займаної посади.

Компетенцією на запровадження, зміну, ліквідацію посади за штатом у силу норм Закону України «Про Збройні Сили України» наділені виключно органи військового управління, котрі у межах управлінських повноважень (характер яких поза розумним сумнівом є дискреційним) повинні визначати організаційну структуру, штатну чисельність, обсяг службових функцій працівників військових установ, закладів, частин, підприємств та підрозділів усіх перерахованих суб'єктів.

Відтак, військова посадова особа у розумінні ч. 1 ст. 2 КАС України не має суб'єктивного публічного права або публічного інтересу на збереження у цілісності тієї посади, на яку вона призначена.

Суд вважає, що свобода (управлінський розсуд) власника, роботодавця, суб'єкта призначення, органу управління на проведення змін у штаті владного суб'єкта (підрозділу владного суб'єкта), а також у змісті та обсязі обов'язків працівників (службовців) за посадами у штаті не є абсолютною, а обмежена захистом права особи від незаконного звільнення.

Таким чином, право особи на працю у сфері військової публічної служби підлягає захисту не у спосіб довічного збереження чи недоторканності раніше створеної посади (роботи), а у спосіб перевірки справжності та дійсності проведених організаційно-штатних змін та перевірки належності виконання обов'язку з подальшого працевлаштування службовця.

Така перевірка має здійснюватися судом у межах справи про визнання протиправним звільнення та поновлення на посаді.

У даній справі позивач фактично оскаржує управлінську діяльність владних суб'єктів, спрямовану на оптимізацію організаційної структури та ергономічність у зусиллях (як обсягу роботи конкретної чисельності працівників) для досягнення поставлених законом завдань, стосовно якої позивач як військовослужбовець не має суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

З цієї підстави у заявлених вимогах належить відмовити, а посилання позивача на спільний Наказ Міністра оборони України та Міністра освіти України від 26.07.2013 р. №521/1-41 "Про затвердження Типових нормативів для розробки штатів (штатних розписів) вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів та військових ліцеїв" визнати безпідставним.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах не знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для відхилення заявлених вимог.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Роз'яснити, що скарга може бути подана у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України.

Судове рішення у повному обсязі складено у порядку ч. 3 ст. 243 КАС України 17 квітня 2018 року.

Суддя Сліденко А.В.