Справа № 750/12514/17
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Мельничука В.П., Лічевецького І.О.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.01.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у проведенні перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 з урахуванням норм рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016 на підставі його заяви від 06.11.2017;

- зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок у бік збільшення раніше призначеного йому відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 з урахуванням норм рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, із збереженням 90%, з 06.11.2017, включивши до заробітної плати для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці матеріальну допомогу для оздоровлення та проводити виплату без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, за виключенням фактично проведених виплат.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.01.2018 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи позивач перебуває на обліку в Чернігівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України та з 09.08.2017 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суми заробітної плати.

Згідно довідки ТУ ДСА України у Чернігівській області від 07.08.2017 № 03-36/891/17-вих. суддівська винагорода судді Деснянського районного суду м. Чернігова (посада, з якої позивач вийшов у відставку) станом на серпень 2017 року становить 28 800, 00 грн., у тому числі 16 000, 00 грн. - посадовий оклад, 12 800, 00 грн. - доплата за вислугу років. Крім того у довідці зазначено, що з виходом у щорічну оплачувану відпустку виплачується матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу - 16 000, 00 грн.

06.11.2017 ОСОБА_3 звернувся до відповідача з заявою здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, включивши до заробітної плати матеріальну допомогу на оздоровлення та проводити виплату без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 06.11.2017.

Листом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 24.12.2017 позивача було повідомлено, що для перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, немає законних підстав.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що виплата допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачена спеціальним законом, яким регулюється забезпечення судді, і носить систематичний характер, належить до інших заохочувальних і компенсаційних грошових виплат, у зв'язку з чим враховується при визначенні щомісячного довічного грошового утримання.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, що є, на його переконання, підставою для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (в редакції чинній на момент призначення Позивачу довічного грошового утримання, надалі Закон № 2453-VI) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Поняття суддівської винагороди, визначене ч. 2 ст. 133 Закону № 2453-VI, є комплексним, а перелік зазначених її складових є сталим та вичерпним.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 133 вказаного Закону, іншого визначення поняття грошового забезпечення суддів діюче законодавство не передбачає.

Статтею 141 Закону № 2453-VI передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

30.09.2016 набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 (надалі - Закон № 1402-VIII).

Пунктом 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII установлено, що після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст. 135 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (ч. 2 ст. 135 Закону № 1402-VIII).

Виходячи з аналізу вказаних правових норм вбачається, що судді у відставці виплачується за його вибором щомісячне довічне грошове утримання, у максимальному розмірі 90% заробітної плати (суддівської винагороди) судді, яка обчислюється з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь та роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Тобто, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром суддівської винагороди.

Власне законодавством, чинним станом на час призначення позивачу щомісячного грошового утримання, так і чинним на час звернення до пенсійного фонду з відповідною заявою про здійснення перерахунку передбачений чіткий перелік складових, що входять в обчислення суддівської винагороди та відповідно щомісячного довічного грошового утримання судді, до якого матеріальна допомога на оздоровлення не включається.

Таким чином, при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання слід керуватись положеннями ст. 133 Закону № 2453-VI, згідно з якими матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, а тому підстави для врахування її для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання відсутні. Зазначений Закон є чинним, Конституційним судом України в установленому порядку неконституційним не визнавався.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 27.02.2018 у справі № 738/1343/17.

При цьому, колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої інстанції у спірних правовідносинах на рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016 з огляду на те, що зазначене рішення не стосується включення матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної оплачуваної відпустки у складову суддівської винагороди та розрахунку довічного грошового утримання судді.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.01.2018 - скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Мельничук В.П.

Лічевецький І.О.

Повний текст постанови виготовлений 12.04.2018.