Справа № 806/3001/17
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

"17" квітня 2018 р. м. Житомир Справа № 806/3001/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

Франовської К.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "20" грудня 2017 р. (судове рішення ухвалене суддею Токаревою М.С. в м. Житомир, відомості про час ухвалення судового рішення та дату складання повного тексту рішення відсутні) у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про зобов"язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою , -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в якому просив:

- зобов'язати відповідача надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 44 га з земель запасу розташованих за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (колишньої Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області), згідно клопотання від 21.03.2017.

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області державного бюджету судовий збір.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 27.07.2017 у справі №806/1964/17 позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково, зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 від 21 березня 2017 року та прийняти рішення у відповідності до вимог Земельного кодексу України. Проте, відповідачем на адресу ОСОБА_2 було направлено лист від 17.08.2017 №31-6-0,334-8154/2-17 у якому повідомлено, що позивачу слід звернутися із клопотанням про включення даної земельної ділянки до переліку таких, права на яку можуть бути продані на земельних торгах, відповідно до Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 413.

Позивач вважає незаконним не надання такого дозволу, тому звернувся за захистом порушеного права до суду.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.12.2017 позов задоволено.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 44 га з земель запасу розташованих за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (бувшої Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області та видати наказ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянку у відповідності до поданих документів.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі зазначив, що за результатами повторного розгляду клопотання позивачу повторно обґрунтовано відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння, оскільки вимоги Постанови КМ України №413 від 07.06.2017 є обов'язковими до виконання. Крім того судом не враховано, що позивач є засновником та керівником Селянського (Фермерського) господарства "Світанок", має на правах оренди земельну ділянку для ведення фермерського господарства, відповідно отримання земельних ділянок має проводитися за умови проведення земельних торгів. Також зазначив, що суд першої інстанції втрутився в їх дискреційні повноваження.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на те, що при вирішені справи суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, про що свідчать розписки в отриманні поштових відправлень.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити без участі представників сторін в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами, доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

21 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з клопотанням, у якому просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 44 га з земель запасу розташованих за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (колишньої Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області).

За результатами розгляду даного клопотання на адресу позивача надійшов лист Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 21 квітня 2017 року, яким повідомлено, що згідно довідки відділу Держгеокадастру у Брусилівському районі Житомирської області, на вказані у клопотанні земельні ділянки зарезервовані для учасників АТО, на частину другої земельної ділянки видано накази про надання дозволу на розробку документації. Не погоджуючись із такою позицією Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області позивач оскаржив її до суду.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 27.07.2017 у справі №806/1964/17 позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково, зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 від 21 березня 2017 року та прийняти рішення у відповідності до вимог Земельного кодексу України.

17.08.2017 Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області на адресу ОСОБА_2 було направлено лист №31-6-0.334-8154/2-17 у якому відмовлено у видачі наказу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 44 га з земель запасу розташованих за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (колишньої Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області) з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України №413 від 07.06.2017. Відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що постановою КМУ №413 від 07.06.2017 передбачено у разі надходження заявок на отримання земельних ділянок для сінокосіння, випасання худоби, городництва передачу в оренду таких земельних ділянок лише за результатами земельних торгів, а також передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності в оренду за наявності агрохімічного паспорта земельної ділянки.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач оскаржив його до суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків щодо протиправності прийнятого відповідачем рішення, а тому задовольнив позов.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, який є обов'язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Водночас, в абзаці 3 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України зазначено, що у разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини 9 статті 118 цього Кодексу відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною 10 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Проаналізувавши наведені норми Земельного кодексу України, суд дійшов правового висновку, що ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно.

Таким чином, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність. Відтак, відмова відповідного органу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, навіть якщо вона, на думку особи, є протиправною, не має наслідком порушення прав та інтересів особи, яка має намір отримати земельну ділянку. Звертаючись до суду з позовом про зобов'язання відповідача надати дозвіл на виготовлення документації із землеустрою, позивач намагався усунути перешкоду у реалізації його прав, якої у дійсності немає.

Натомість, відповідно до частиною 10 статті 118 Земельного кодексу України рішенням, яке може порушити права особи і яке може бути оскаржене до суду, може вважатися рішення про відмову органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду.

Наведені висновки щодо правильного вирішення спорів, пов'язаних із зверненням до суду фізичних осіб з позовом до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, в якому предметом позову є зобов'язання визнати протиправними дії щодо відмови у виданні дозволу чи зобов'язати видати наказ про дозвіл на виготовлення документації із землеустрою, відповідають правовому висновку Верховного Суду, висловленому у постанові від 31.01.2018 у справі № 814/741/16 та у постанові від 14 березня 2018 року №804/3703/16. Предметом розгляду справ у яких, як вбачається з п. 2 постанови Верховного Суду від 14 березня 2018 року №804/3703/16, є неодноразові відмови органів Держгеокадастру у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України (у редакції до 15.12.2017) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд покликаний захищати осіб від порушень їх прав з боку суб'єктів владних повноважень. Обов'язковим елементом правопорушення є негативні для особи наслідки у вигляді невизнання, обмеження або перешкоджання у реалізації її реальних прав, свобод або інтересів, які настають внаслідок протиправних дій або рішень суб'єктів владних повноважень. Відсутність порушення суб'єктивних прав особи, навіть у разі коли рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень містять ознаки протиправності, унеможливлює досягнення завдань адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно ст. 317 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову повністю.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області задовольнити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "20" грудня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.В. Кузьменко

К.С. Франовська

Повне судове рішення складено "18" квітня 2018 р.