Справа № 826/13046/16
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 826/13046/16

адміністративне провадження № К/9901/2619/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2017 (суддя Аблов Є.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2017 (колегія суддів у складі: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В., Чаку Є.В.) у справі № 826/13046/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві, третя особа: Солом'янське управління поліції головного управління Національної поліції у місті Києві, про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - відповідач, ГУ НП у м. Києві), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

визнати протиправними та скасувати накази ГУ НП у м. Києві від 17.05.2016 № 454 о/с про переведення та від 15.07.2016 № 618 о/с про звільнення;

зобов'язати відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого Солом'янського управління поліції ГУ НП у м. Києві з 17.05.2016;

зобов'язати ГУ НП у м. Києві виплатити позивачу грошове та речове забезпечення за весь час вимушеного прогулу;

стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 5551,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 19 680,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2017 позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу ГУ НП у м. Києві від 17.05.2016 № 454 о/с залишено без розгляду.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.09.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2017, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Під час розгляду справи по суті судами попередніх інстанцій було встановлено, що наказом ГУ НП у м. Києві від 15.07.2016 № 618 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Солом'янського управління поліції ГУ НП у м. Києві на підставі пункту 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77.

Підставою для прийняття зазначеного наказу був наказ ГУ НП у м. Києві від 15.07.2016 № 399 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржуваний наказ - лише реалізація наказу від 15.07.2016 № 399 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, який позивачем не оскаржується, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу ГУ НП у м. Києві від 15.07.2016 № 618 о/с.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2017 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що саме наказ від 15.07.2016 № 618 о/с спричинив негативні наслідки для нього у вигляді звільнення та саме він був занесений до трудової книжки позивача, а тому він звернувся до суду з позовною заявою про визнання протиправним та необґрунтованим саме цього наказу. Скаржник вважав та був переконаний у достатності заявлених позовних вимог щодо визнання спірного наказу незаконним, оскільки предметом розгляду у суді являлось саме його звільнення з органів поліції України.

Відзиви на касаційну скаргу позивача не надходили.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно частини першої статті 47 Закону № 580-VIII призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону № 580-VIII призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України (частина третя статті 59 Закону № 580-VIII).

При цьому, проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 60 Закону № 580-VIII).

В силу приписів пункту 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, підставою для прийняття оскаржуваного наказу був наказ ГУ НП у м. Києві від 15.07.2016 № 399 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1В.», яким за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у невиході на службу із 30.05.2016, порушенні вимог Присяги працівника поліції, абзаців другого та одинадцятого частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлений 21.07.2016.

Водночас, позивач у своїй позовній заяві жодних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу ГУ НП у м. Києві від 15.07.2016 № 399 не заявляє та обґрунтувань його протиправності не наводить.

Наказ ГУ НП у м. Києві від 15.07.2016 № 618 о/с про звільнення ОСОБА_1 є фактичною реалізацією наказу від 15.07.2016 № 399.

Доводи скаржника про те, що суди попередніх інстанцій для повного захисту його прав не запропонували йому збільшити позовні вимоги та визнати протиправним наказ від 15.07.2016 № 399, та про те, що суди самостійно не вийшли за межі позовних вимог з метою надання відповідної правової оцінки цьому наказу та подальшого визнання його протиправним та скасування, колегія суддів вважає не обґрунтованими, з огляду на наступне.

Визначення змісту та обсягу позовних вимог, що підлягають судовому захисту, є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов'язує виникнення у нього права на звернення до суду і задоволення його вимог визначаються позивачем самостійно.

Суд під час вирішення справи, встановлює, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (частина перша статті 161 КАС України в редакції, чинній до 15.12.2017).

Відповідно до частини третьої статті 11 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017) кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої статті 137 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017) позивач може протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. До початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. Заява про зміну позовних вимог повинна відповідати вимогам, які встановлені цим Кодексом для позовних заяв. У разі невідповідності такої заяви вимогам статті 106 цього Кодексу суд своєю ухвалою повертає її позивачу. Ухвала суду, прийнята за результатами розгляду питання про прийняття заяви про зміну позовних вимог, окремо не оскаржується.

Вказана стаття регулює порядок реалізації права позивача змінити позовні вимоги. Вимоги статті випливають із принципів диспозитивності та змагальності.

Відповідно до частини першої статті 51 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017) в будь-який час до закінчення судового розгляду позивач має право: змінити підставу адміністративного позову; змінити предмет адміністративного позову; збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Підстава позову - обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача. Необхідність у зміні підстав позову настає тоді, коли в процесі розгляду справи встановлюється невідповідність між обставинами чи нормами права, якими обґрунтовано позов, і обставинами чи нормами, за якими вимога може бути задоволена.

Зміна підстави адміністративного позову можлива у такі способи: 1) заміна одних фактичних чи правових підстав позову іншими; 2) доповнення фактичних чи правових підстав новими; 3) вилучення деяких із зазначених фактичних чи правових підстав.

Предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача. Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не дають йому можливості задовольнити свої інтереси.

Зміна предмету адміністративного позову можлива у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред'явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Таким чином, реалізація права на зміну предмету позову може мати наслідком заміну відповідача або залучення співвідповідача (співвідповідачів), а також третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Щоб змінити адміністративний позов у будь-який із зазначених вище способів, позивач повинен подати до суду письмову заяву, яка має відповідати вимогам статті 106 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Якщо зміна адміністративного позову тягне за собою зміну розміру судового збору, то у разі збільшення розміру судового збору позивач повинен доплатити різницю і додати до заяви про зміну позовних вимог квитанцію про сплату судового збору чи інший документ, що це підтверджує.

КАС України також чітко визначені дії суду в такій ситуації. Так, суд при вирішенні питання про задоволення клопотання про зміну позовних вимог повинен перевірити, чи така зміна підстав або предмету позову стосується спірних правовідносин у справі.

Якщо зміна позовних вимог тягне необхідність доплатити судовий збір і позивач не надав підтвердження такої доплати, суд має право залишити заяву без руху і запропонувати доплатити у визначений строк судовий збір у необхідному розмірі.

Крім того, зміна предмету позову впливає на права інших учасників процесу за принципами змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В даному випадку позивач не заявляв вимог про визнання протиправним та скасування наказу ГУ НП у м. Києві від 15.07.2016 № 399 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1В.», заяви про зміну позовних вимог до суду не подав, а тому надання правової оцінки зазначеному наказу суперечить принципу диспозитивності, передбаченому частиною другою статті 11 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017), оскільки такий не є предметом оскарження в даній справі.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав до скасування наказу від 15.07.2016 № 618 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції за умови чинності наказу від 15.07.2016 № 399 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 Крім того, колегія суддів погоджується з висновком судів, що решта позовних вимог також не підлягає задоволенню, оскільки це похідні вимоги, вирішення яких залежить від основної вимоги.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2017 у справі №826/13046/16 залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх
Судді: О.В. Білоус
Т.Г. Стрелець