Справа № 298/777/17
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/11701/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області на постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2017 року у справі № 298/777/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області про оскарження рішення щодо відмови у наданні житлової субсидії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, Позивач) звернувся з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області (далі УСЗН, Відповідач), в якому просив скасувати неправомірне рішення комісії (Протокол № 12 від 07.12.2016 року), зобовязати Відповідача нарахувати визначену законом субсидію на період листопад і грудень 2016 року та січень 2017 року, за нанесення фізичної, моральної та матеріальної шкоди стягнути з Відповідача грошову компенсацію на рівні одного прожиткового мінімуму громадян про оскарження рішення щодо відмови у наданні житлової субсидії.

Постановою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірною відмову УСЗН у наданні ОСОБА_1 житлової субсидії з 01 листопада 2016 року.

Зобов'язано УСЗН нарахувати ОСОБА_1 житлову субсидію за період з листопада 2016 року по грудень 2016 року та січень місяць 2017 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржило УСЗН, яке покликаючись на те, що вказана постанова є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, просить постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1, при зверненні 0505.2015 року не вказав, що за адресою с. Малий Березний, вул. Шевченка, 61, зареєстрована також його дочка та онук та не надав документи, що підтверджують їх відсутність. У звязку з поданням недостовірних даних щодо складу зареєстрованих осіб позивач неправомірно отримував субсидію. Рішення про відмову у наданні Позивачу субсидії приймалося не Відповідачем, а відповідною комісією, яка утворюється райдержадміністрацією.

Сторони правом на участь у розгляді справи не скористалися, у звязку з чим, відповідно до положень пункту 2 частини 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС) України справа розглядалася в порядку письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в листопаді місяці 2016 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про призначення йому житлової субсидії, надавши відповідні документи. Зокрема, в заяві Позивача було зазначено про осіб, які зареєстровані, однак не проживають з ним у житловому будинку. Даний факт підтверджується актом про встановлення факту місця проживання громадянки ОСОБА_2 та громадянина ОСОБА_3 від 18.07.2016 року та довідкою виконавчого комітету Малоберезнянської сільської ради № 1805 від 24.11.2016 року.

Станом на 20 грудня 2016 року Позивач звернувся до Відповідача з проханням надати результат розгляду його заяви про надання житлової субсидії. Того ж дня ОСОБА_1 отримав повідомлення про відмову у наданні субсидії. Згідно рекомендацій обласного департаменту соціального захисту населення, Позивач повторно звернувся про призначення житлової субсидії. Дану заяву було задоволено та Відповідачем було прийнято рішення про надання субсидії на період лютого і березня 2017 року.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач подав до управління соціального захисту населення достовірні дані про осіб, які були зареєстровані у житловому приміщенні, однак не проживають в ньому та відповідні документи відповідно до пункту 13 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року N 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» (далі Положення).

Отже, наявність чи відсутність у поданій декларації інших осіб родини позивача, які зареєстровані в будинку, але проживають окремо і які сплачують за житлово-комунальні послуги по власним особовим рахункам, жодним чином не впливало на призначення і розмір субсидії.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Позовні вимоги предявлені позивачем до Управління праці та соціального захисту населення Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області.

Відповідно до пункту 7 Положення у разі коли кількість фактично проживаючих зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб є меншою, ніж кількість зареєстрованих у такому приміщенні (будинку) осіб, субсидія розраховується виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, які фактично у ньому проживають, на підставі рішення районної, районної у мм. Києві і Севастополі держадміністрації та виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради або утвореної ними комісії.

З наявного в матеріалах справи витягу з протоколу № 12 засідання районного комісії по розгляду і призначенню субсидій, пільг, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям у виняткових випадках, передбачених діючим законодавством та з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі Комісія) від 07.12.2016 року вбачається, що комісія вирішила відмовити Позивачу у наданні субсидії.

Відповідач жодного рішення щодо призначення чи відмови в призначенні субсидії Відповідачу не приймав.

Комісія не є підконтрольною Відповідачу у справі і жодного впливу на неї Відповідач не має.

Виходячи із зазначених вище умов призначення субсидії відповідно до пункту 7 Положення, а також предмету позовних вимог, Позивачем та судом першої інстанції не враховано, що зазначений Позивачем Відповідач, а також вказаний в оскаржуваному судовому рішенні Відповідач не є належним відповідачем у справі, оскільки рішення щодо відмови Позивачу у наданні субсидії приймалося не Відповідачем, а Комісією.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 5 статті 308 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Частиною 1 статті 48 КАС України передбачено, що суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Отже в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що позовні вимоги предявлено до неналежного відповідача і суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача.

За таких обставин судом першої інстанції порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і що є підставою для скасування оскарженого судового рішення та ухвалення нового про відмову в позові.

Інші доводи апеляційної скарги, які стосуються правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не підлягають оцінці в даному апеляційному провадженні, виходячи з того, що позов предявлений до неналежного відповідача, а відтак і законність його дій може бути перевірена лише у випадку предявлення позову до особи, яка є належним відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 241, ст. 308, ст.ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області задовольнити.

Постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2017 року у справі № 298/777/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області про оскарження рішення щодо відмови у наданні житлової субсидії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6