Справа № 815/5328/16
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/5328/16

Категорія: 5.1 Головуючий в 1 інстанції: Корой С. М.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Танасогло Т.М.

- ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання протиправною та скасування постанови,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» звернулось до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 22.09.2016 року № 33 про накладення на ТОВ «Інфокс» стягнень передбачених ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів».

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначав, що взаємовідносини ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» з абонентами здійснюються виключно на договірних засадах та договори вільно укладаються споживачами, які за їх умовами зобовязані в незалежності від строку експлуатації своєчасно здійснювати державну повірку приборів обліку води та у строк, що не перевищує одного місяця. Представником позивача зазначено, що засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію та без наявності чинного документа про повірку засобів обліку води, яким посвідчується відповідність класу точності вимірювання, водолічильники не вважаються справними. Разом з тим, представник позивача наголосив, що порядок надання послуг з водопостачання та водовідведення їх якісні і кількісні показники відповідають умовам договорів та вимогам законодавства, а постанова Держспоживслужби від 22.09.2016 року №33 не містить жодних відомостей, щодо порушення позивачем умов укладених договорів, вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Закону України «Про питну воду та питне постачання». Разом з тим, на думку представника позивача, відмова Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» у водовідведенні не має причинно-наслідкового звязку із забезпеченням споживачів питною водою, безпечною для здоровя і життя останніх. Також, представником позивача зазначено, що відповідач прийняв постанову про накладення стягнень №33 від 22.09.2016 року та наклав на позивача стягнення за порушення норм, які не були виявлені актом перевірки №48/09 від 11 травня 2016 року.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Відповідачем надані письмові заперечення по справі, згідно яких зазначено, що позапланова перевірка ТОВ «Інфокс» проводилась відповідачем на підставі звернень споживачів щодо порушення водопостачальною організацією прав споживачів. При розгляді обставин звернень було встановлено, що позивач, за наявності у споживачів відповідних квартирних засобів обліку холодної води, відмовився від врахування показань засобів обліку холодної води та допустив справляння плати за нормативами (нормами) споживання. Також, відповідачем встановлено, що внаслідок виникнення боргу на особовому рахунку заявників, ТОВ «Інфокс» було здійснено припинення надання послуг з водовідведення, що є порушенням кількісних та якісних показників послуг. Представником ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області зазначено, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови в повній мірі керувався нормами діючого законодавства, адже при здійснені своєї господарської діяльності ТОВ «Інфокс» не надає споживачам необхідну, доступну, достовірну інформацію про продукцію, що є порушенням п.7 ч.1 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 22.09.2016 року №33 про накладення на ТОВ «Інфокс» стягнення, передбаченого ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів». Судові витрати розподілено відповідно до приписів ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На вказану постанову Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів подало апеляційну скаргу. Апелянт просить постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2017 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» у повному обсязі. Апелянт вважає постанову суду першої інстанції такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог помилковими.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, проте про розгляд справи були належним чином повідомлені.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У період з 25.04.2016 року по 11.05.2016 року, на підставі звернень громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3 щодо необґрунтованого нарахування боргу, та колективного звернення мешканців квартир №181, №185, №189, №193, №197 щодо припинення водопостачання за адресою: м. Одеса, вул. Заболотного, 2, згідно наказу про проведення позапланової перевірки від 22.04.2016 року №110-аг, та направлення на проведення перевірки від 22.04.2016 року №157, Інспекцією з питань захисту прав споживачів в Одеській області проведено позапланову перевірку філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» з питань дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів при наданні послуг з водопостачання та водовідведення (т.1 а.с. 199, 200, 202, 204, 206).

За наслідками вказаної перевірки Інспекцією з питань захисту прав споживачів в Одеській області складено Акт перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №48/09 від 11.05.2016 року (т.1 а.с. 194-198) у висновках якого зазначено, що позивач - Філія «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс», у порушення вимог п.10 ч.2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 21.07.2005 року №630, споживачам відмовлено від врахування показань засобу обліку холодної води, та допущено справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності у споживачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартирних засобів обліку холодної води без урахування їх показань, що не допускається за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 16 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 21.07.2005 року №630, внаслідок чого на особовому рахунку споживача ОСОБА_2, у період з 01.06.2015 року по 15.02.2016 року, виникла заборгованість у сумі 672,50 грн., та на особовому рахунку споживача ОСОБА_3 з 01.02.2016 року у сумі 128,31 грн. Також, в Акті перевірки №48/09 від 11.05.2016 року зазначено, що відповідно до вимог п.15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 21.07.2005 року №630, засоби обліку води, встановлені у квартирі (будинку садибного типу), та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Згідно до вимог п.п.6 п.29 означених Правил споживач має право на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку, а виконавець, відповідно до вимого п.п.4 п.32 вказаних Правил, зобовязаний контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.

Крім того, у складеному Інспекцією з питань захисту прав споживачів в Одеській області Акті перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №48/09 від 11.05.2016 року міститься припис, яким зобовязано ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» провести корегування нарахувань за послуги з централізованого холодного водопостачання, які виставлено споживачам ОСОБА_2, та ОСОБА_3 за нормами споживання, з урахуванням вимог ч.2 п.10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 21.07.2005 року №630, а саме, з урахуванням показників приладів обліку води; провести перерахунок розміру плати за фактично ненадані послуги з водопостачання мешканцям квартир №181, №185, №189, №193, №197, та з водовідведення мешканцям квартири №201, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Ак.Заболотного, 2 у період з 28.03.2016 року по 01.04.2016 року, відновлення послуги з водовідведення; приведення договору №5362/4 від 01.07.2008 року у відповідність до вимог Правил та Типового договору виключивши з договору несправедливі умови, зокрема, друге речення п.3.4.5., абз.5 п.7.3, п.3.3.3, п.4.1; припинити нечесну підприємницьку практику щодо застосування механічної системи блокування каналізації.

На підставі вказаного акту перевірки, ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області Державної служби України прийнято постанову від 22.09.2016 року №33 про накладення на ТОВ «Інфокс» стягнень, передбачених ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року №1023-ХІІ (а.с. 210). Згідно вказаної постанови, відповідачем відповідно до вимог п.7, п.11, п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовано до ТОВ «Інфокс» штраф у розмірі 2838,85 грн. за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги та реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативно правових актів стосовно безпеки для життя, здоровя та майна споживачів.

Зазначена постанова про накладення стягнень прийнята відповідачем у звязку із тим, що перевіркою встановлено відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію (обєм послуги з водопостачання та її ціну), порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги та реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативно правових актів стосовно безпеки для життя, здоровя та майна споживачів, а саме, ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» у порушення абз.2 п.10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених ПКМУ від 21.07.2005 року №630 допущено справляння плати за особовими рахунками споживачів ОСОБА_2, та ОСОБА_3 за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань, що вводить в оману споживачів, чим у порушення п.4 ч.1 ст.4, п.5, п.7 ч.1 ст.21, ч.4 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» обмежено право споживачів на одержання необхідної, достовірної та своєчасної інформації про фактичний обєм та визначення належним чином ціни наданої послуги з водопостачання. У порушення вимог ч.4 ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», п.п.6 п.29 та пп.4 п.32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених ПКМУ від 21.07.2005 року №630 та умов п.3.2.2 п.3.5.6 Договору про надання послуг постачання холодної води та водовідведення гарячої води № 5362/5 від 01.07.2008 року, укладеного між ТОВ «Інфокс» філією «Інфоксводоканал» та споживачем ОСОБА_2 виконавцем послуг порушено вимоги щодо здійснення контролю установленого міжповіркового інтервалу водомірів та право споживача на періодичну повірку квартирних приладів обліку холодної води. У порушення сабз.1 ч.3 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги, ч.1 ст.4 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» у період з 28.03.2016 року по 01.04.2016 року допущено припинення безперебійного надання послуг водовідведення кв. № 201 за адресою: м. Одеса, вул. Ак.Заболотного, 2, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів стосовно безпеки для життя, здоровя та майна споживачів, чим у порушення п.3 ч.1 ст.4, ч.3 ст.6, ч.1 ст.14 Закону України «Про захист прав споживачів» порушено право споживачів на безпеку продукції.

Відповідно до вказаної постанови, субєктом владних повноважень, застосовано до ТОВ «Інфокс» штраф у розмірі 2 838,85 грн.

Позивач не згодний з постановою Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 22.09.2016 року № 33 про накладення на ТОВ «Інфокс» стягнень, передбачених ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ, тому звернувся до суду за даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано доказів щодо повідомлення позивача про місце і час розгляду справи, так само, як зазначає суд першої інстанції, не містить таких відомостей і оскаржувана постанова.

Отже враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач діяв всупереч приписам Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженого Постановою Кабінету ОСОБА_4 України 17 серпня 2002 року № 1177, чим порушив право позивача щодо надання пояснень, заперечень, доказів тощо під час вирішення питання про накладення штрафу.

ОСОБА_5 ПРАВА

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Згідно до вимог ч.4 ст.42 Конституції України, Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю та безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (робіт, послуг) та виробниками, виконавцями, продавцями різних форм власності, а також встановлює права споживачів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.5 вказаного закону, захист прав споживачів здійснюють спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи, місцеві державні адміністрації, органи та установи, що здійснюють державний санітарно-епідеміологічний нагляд, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законодавством, а також суди.

Спеціально уповноваженим центральним органом у сфері захисту прав споживачів є Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та її територіальні органи.

Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області є територіальним органом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів вищого рівня та їй підпорядковане.

Відповідно до вимог пп.1 п.7 Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області, затверджене наказом Держпродспоживслужби від 25.02.2016 року на Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області відповідно до покладених на нього завдань у сфері здійснення державного нагляду (контролю) дотримання законодавства про захисту прав споживачів перевіряє у суб'єктів господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог законодавства про захист прав споживачів, а також правил торгівлі та послуг.

У своїй діяльності Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної ОСОБА_4 України, актами Кабінету ОСОБА_4 України, дорученнями Прем'єр-міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, його першого заступника та заступників, наказами Держпродспоживслужби, дорученнями Голови Держпродспоживслужби та його заступників, актами місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням.

З метою організації своєї діяльності ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області відповідно до вимог пп.4 п.13 Положення, організовує розгляд звернень громадян з питань, що належать до її компетенції, виявляє та усуває причини, що призводять до подання громадянами скарг.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів стосовно безпеки для життя, здоров'я та майна споживачів і навколишнього природного середовища, - у розмірі трьохсот відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно до вимог п.7 ч.1 зазначеної статті у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію або продавця (у випадках, визначених Законом України «Про електронну комерцію») - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги), а за ті самі дії, вчинені щодо групи споживачів, - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості виконаних робіт (наданих послуг) за попередній календарний місяць, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи по суті, не проводив правовий аналіз наявності або відсутності в діях ТОВ «Інфокс» порушення законодавства, направленого на захист прав споживачів.

Приймаючи рішення щодо задоволення позовних вимог суд першої інстанції лише зазначив, що має місце факт порушення прав осіб; також зазначив, що оскаржуване рішення постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 22.09.2016 р. № 33 про накладення на ТОВ «Інфокс» стягнення передбаченого ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів», було прийнято відповідачем в порушення приписів Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженого Постановою Кабінету ОСОБА_4 України 17 серпня 2002 р. № 1177.

Тобто, як вважає суд першої інстанції, відповідачем не було надано доказів щодо повідомлення позивача про місце і час розгляду справи, так само не містить таких відомостей і оскаржувана постанова.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Про належне сповіщення ТОВ «Інфокс» про розгляд справи щодо накладення стягнень за ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить наступне.

Так, 12 вересня 2016 року ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області був направлений директору ТОВ «Інфокс» лист за №2138/06 щодо прибуття 22 вересня 2016 року о 12:00 год. представника підприємства для розгляду справи про накладення стягнень.

Даний лист було отримано ТОВ «Інфокс» 19 вересня 2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.118).

Поряд з цим, матеріали справи містять лист ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області від 12 вересня 2016 року за №2139/06, який адресований позивачу щодо забезпечення явки посадових осіб філії «Інфоксводоканал» для розгляду справи про накладення стягнень (т.2 а.с.120-121).

На даному листі є відмітка вхідного номера 8017/04-63 філії «Інфоксводоканал».

До того ж, про належне сповіщення ТОВ «Інфокс» про розгляд справи, свідчить його лист від 21 вересня 2016 року за №3779-04/8017, адресований в.о. начальника ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області, в якому він наголошує про наявність судових спорів щодо результатів спірної перевірки та на недоцільність розгляду справи про притягнення ТОВ «Інфокс» до відповідальності (т.2 а.с.116).

Також, колегія суддів враховує пояснення представника субєкта владних повноважень апелянта у справі про те, що судом першої інстанції взагалі не досліджувалось питання про повідомлення позивача про розгляд справи про накладення стягнень передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів». В позовній заяві позивач навіть не посилався на те, що його не повідомляли про розгляд цієї справи.

Тобто, суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають об'єктивним обставинам справи, та в порядку письмового провадження встановив обставини, що не досліджувались судом.

А тому, з цих процесуальних мотивів не можливо скасувати оскаржене рішення відповідача.

Колегія суддів наголошує, що під час розгляду адміністративного позову слід встановити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги та заперечення по суті спору, та якими доказами вони підтверджуються, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин.

З огляду на наведене колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Правова позиція позивача полягає в тому, що підставою для нарахування заборгованості споживачам стало несвоєчасне проведення періодичної повірки засобу обліку холодної води. На думку позивача, витрати з періодичної повірки, обслуговування і ремонту водолічильників несуть споживачі.

Позивач зазначає, що тариф на комунальні послуги є єдиним джерелом покриття витрат ТОВ «Інфокс» і він не має джерела відшкодування витрат на виконання робіт з періодичної повірки, обслуговування і ремонту засобів обліку води, які є власністю споживачів.

Проте, аналіз законодавства, яке регулює спірні правовідносини свідчить про зворотне.

Так, відповідно до вимог п.1 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету ОСОБА_4 України №630 від 21 липня 2005 року (далі Правила надання послуг) ці Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Згідно до вимог п.15 Правил надання послуг засоби обліку води, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05 червня 2014 року №1314-VII міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.

Порядок встановлення міжповірочних інтервалів визначається Кабінетом ОСОБА_4 України.

Частина 4 цієї статті передбачає, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок субєктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на субєктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Згідно з абз.3 п.9 Правил надання послуг періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця.

Підпункт 6 пункту 29 Правил надання послуг встановлює, що споживач має право на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж квартирних засобів обліку), а виконавець, відповідно до пп. 4 п. 32 цих Правил, зобов'язаний контролювати установлені міжповірочні інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.

Відповідно до умов п.3.5.6 договору про надання послуг постачання холодної води та водовідведення, підведення гарячої води №5362/4 від 01.07.2008 року, укладеного між ТОВ «Інфокс» філією «Інфоксводоканал» та споживачем ОСОБА_2, споживач має право на періодичну повірку, обслуговування і ремонт (в тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) квартирних приладів обліку.

Однак, друге речення п.3.4.5 цього договору містить обовязок споживача проводити періодичну повірку квартирних приладів, при тому, що відповідно до пп.6 п.29 Правил надання послуг споживач лише має право на періодичну повірку, обслуговування та ремонт квартирних засобів обліку, а контролювати встановлені міжповірочні інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж, відповідно вказаних Правил, зобовязаний виконавець.

Тобто, до змісту вказаного договору, укладеного між ТОВ «Інфокс» та споживачем ОСОБА_2, внесені несправедливі умови, а саме: включені права та обовязки сторін, які не передбачені Правилами надання послуг.

Таким чином, враховуючи викладені норми, обовязок проведення періодичної повірки та відповідальність за своєчасність її проведення покладається виключно на субєктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

При цьому, відповідно до п.7 Порядку подання засобів вимірювальної техніки періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_4 України №474 від 08 липня 2015 року, виконавець не пізніше ніж за місяць до настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки інформує про це споживача шляхом надсилання повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем.

На час проведення позапланової перевірки, позивачем документально не підтверджені факти отримання споживачем повідомлень про настання строків проведення періодичної повірки засобів вимірювальної техніки (приладів обліку холодної води).

Таким чином, системний аналіз викладених нормативно-правових актів свідчить про те, що позивачем порушено право споживачів та не виконані зобовязання, передбачені Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та Правилами надання послуг, щодо своєчасного проведення періодичної повірки засобів вимірювальної техніки.

Крім того, відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023-XII крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Позивач не встановив та не довів факти несправності засобу обліку води споживача, що не підлягають усуненню, у звязку з чим стягування плати за послуги з централізованого холодного водопостачання згідно з нормативами (нормами) споживання з боку ТОВ «Інфокс» є безпідставним та таким, що вели в оману споживача, сприяли його обрахуванню та порушили вказаний п.5 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», в частині обмеження права споживачів на одержання достовірної інформації про розмір оплати за фактично спожиту холодну воду.

У звязку із порушенням ТОВ «Інфокс» порядку нарахування плати за спожиту холодну воду та внаслідок виникнення необґрунтованої заборгованості позивачем припинено надання послуг з водовідведення споживачам.

Відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, порушення умов договору між споживачем та виконавцем про виконання роботи, надання послуги та реалізації продукції, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів стосовно безпеки для життя та майна споживачів і навколишнього природного середовища, відповідно до вимог п.7, п.11, п.4 ч.1 статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» до TOB «Інфокс» накладено стягнення, а саме, штраф у розмірі 2838, 75 грн.

Колегія суддів вважає, що позивачем порушені права споживача на належну якість, обслуговування та безпеку продукції, в частині безпечного для здоровя та життя побуту, позивач не мав права повністю обмежувати питне водопостачання, оскільки це не узгоджується з п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10 січня 2002 року №2918-III.

Згідно вказаної норми даного закону, підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення мають право у разі внесення споживачем не в повному обсязі плати за використану питну воду обмежити його питне водопостачання до рівня екологічної броні питного водопостачання.

Відповідно до додатку №1 до Порядку №151 повинно здійснюватися безперебійне водовідведення, допустимою нормою відхилення є одна доба на місяць.

Тобто, навіть якщо припустити, що у споживачів виникла заборгованість зі сплати послуг за водовідведення позивач мав право обмежити його питне водопостачання до рівня екологічної броні питного водопостачання, а не обмежувати водовідвід в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про природні монополії» від 20 квітня 2000 року №1682-III (далі Закон №1682) предметом державного регулювання діяльності суб'єктів природних монополій згідно з цим Законом є, зокрема, доступ споживачів до товарів, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій.

Згідно до вимог ст.ст.9, 10 Закону №1682 державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій здійснюється на основі принципу забезпечення захисту прав споживачів, суб'єкти природних монополій зобов'язані забезпечувати на недискримінаційних умовах реалізацію вироблених ними товарів споживачам, а також не чинити перешкод для реалізації угод між виробниками, що здійснюють діяльність на суміжних ринках, та споживачами.

Частиною 2 вказаної статті закріплено, що суб'єкти природних монополій не можуть вчиняти дії, які призводять або можуть призвести до неможливості виробництва (реалізації) товарів, щодо яких здійснюється регулювання відповідно до цього Закону, або до заміни їх іншими товарами, не однаковими за споживчими характеристиками.

Оскільки ТОВ «Інфокс» є монополістом з водопостачання та водовідведення в м. Одесі, то його дії, повязані з обмеженням або припиненням водопостачання та водовідведення, суперечать Закону України «Про природні монополії».

Відповідно до вимог п.4, п.7 ч.1 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за: виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів стосовно безпеки для життя, здоров'я та майна споживачів і навколишнього природного середовища, - у розмірі трьохсот відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію або продавця (у випадках, визначених Законом України «Про електронну комерцію») - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на те, що в діях ТОВ «Інфокс» міститься склад порушення, визначений диспозиціями п.4 та п.7 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів», субєктом владних повноважень правомірно накладено стягнення, у вигляді штрафу в сумі 2838,85 грн.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення адміністративного позову.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_4 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і, крім того, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325; 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2017 року скасувати, прийняти у справі №815/5328/16 нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_6
Судді ОСОБА_1 ОСОБА_7