Справа № 154/985/14-а (6а/154/3/14)
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 квітня 2018 року

Київ

справа №154/985/14-а (6а/154/3/14)

адміністративне провадження №К/9901/6898/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білоуса О.В.,

суддів - Данилевич Н.А., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 10 квітня 2014 року (головуючий суддя - Лященко О.В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року (головуючий суддя Кузьмич С.М., судді - Гулид Р.М., Улицький В.З.) про відмову в зміні способу і порядку виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Володимирі-Волинському та Володимир-Волинському районі про зобов'язання здійснити нарахування та виплату щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року Відділ державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції (далі - ВДВС) звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання постанови Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 червня 2009 року у справі № 2а/1075 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Володимирі-Волинському (далі - Управління) про стягнення невиплачених сум пенсії, компенсації за втрату частини пенсії за віком у зв'язку з порушенням строків її виплати, зобов'язання щодо здійснення щомісячного перерахунку та виплати пенсії відповідно до вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та відшкодування моральної шкоди.

Подання обґрунтовано тим, що постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 червня 2009 року зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у місті Володимир-Волинський Волинської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 за період з 9 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року, а починаючи з 22 травня 2008 року нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з врахуванням статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Просив в частині рішення про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити несплачену суму пенсії змінити на стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої суми.

Ухвалою Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 10 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року, у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції змінити в частині зміни способу і порядку виконання із врахуванням постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 грудня 2010 року, а ухвалу апеляційної інстанції скасувати.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 липня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Володимир-Волинське об'єднане управління Пенсійного фонду України скористалося своїм правом та надіслало до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначило, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваних судових рішень.

Вказану справу згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 січня 2018 року передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Білоуса О.В. (суддя-доповідач), Данилевич Н.А., Желтобрюх І.Л.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду, виходив з того, що судом не встановлено обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, а заявником не надано достатніх доказів наявності таких підстав. Судами в оскаржуваних рішеннях зазначено, що суд, здійснюючи зміну способу і порядку виконання рішення суду, не може змінювати зміст резолютивної частини рішення або змінити обраний судом спосіб захисту порушеного права.

Разом з тим, розглядаючи заяву Відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції про зміну способу і порядку виконання рішення у справі № 2а/1075, судами не взято до уваги наступного.

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 червня 2009 року зобов'язано відповідача виплатити позивачу недоплачену частину пенсії за віком відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 9 липня 2007 року по травень 2009 року включно у розмірі 2360,47 грн та грошову компенсацію за втрату частини недоплаченої пенсії за віком, у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з 9 липня 2007 року по травень 2009 року включно у розмірі 455,80 грн, а всього 2816,27 грн. Зобов'язано Управління здійснювати щомісячно виплату ОСОБА_2 перерахованої пенсії за віком відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 грудня 2010 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії відповідача в частині відмови позивачу в нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії. Зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, а починаючи з 22 травня 2008 року нарахувати та виплачувати підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно виконавчого листа № 2-а-1075/09, виданого Володимир-Волинським міським судом Волинської області, постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили з 14 листопада 2012 року.

Тобто, з викладеного вбачається, що на момент звернення Відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції у березні 2014 року до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання постанови Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 червня 2009 року у справі № 2а/1075, дана постанова вже була скасована постановою суду апеляційної інстанції.

Під час розгляду заяви ВДВС судами вказана обставина не досліджувалась.

У заяві ВДВС зазначено, що Управлінням нарахування та виплата підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 9 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по травень 2009 року була проведена 5 серпня 2009 року. Згідно листа Управління від 27 січня 2011 року позивачу було проведено нарахування та виплату зазначеного підвищення до пенсії за період з червня 2009 року по січень 2011 року включно у розмірі 2872,80 грн.

Крім того, ВДВС у заяві посилаючись на пункт 11 Порядку взаємодії Державної виконавчої служби України та Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини під час забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання рішень Європейського суду з прав людини, яким передбачено, що у разі якщо рішення національного суду, в якому передбачається вжиття заходів зобов'язального (немайнового) характеру, не може бути виконане протягом одного місяця з дня отримання ДВС автентичного перекладу тексту відповідного рішення Європейського суду, державний виконавець, на виконанні в якого перебувало рішення національного суду, звертається до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення із обов'язковим повідомленням суду про необхідність залучення представника Секретаріату як спеціаліста в галузі застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та виконання рішень Європейського суду просило суд залучити представника Секретаріату у справах Європейського суду з прав людини, як спеціаліста в галузі застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та виконання рішень Європейського суду.

Проте, судами попередніх інстанцій не було враховано вищенаведені обставини та не надано їм належної правової оцінки.

Відповідно до частини першої статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина 3 статті 159 КАС України).

Ці норми кореспондуються із нормами статті 242 КАС України (у в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII).

Так, частиною першою цієї статті встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина третя цієї статті).

За правилами пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

При цьому суд зазначає, що діє в межах повноважень визначених статтею 341 КАС України, частиною другою якої встановлено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене, судами першої та апеляційної інстанцій не з'ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення, що є порушенням статей 9, 242, 308 КАС України.

При встановленні наведених фактів судами першої та апеляційної інстанцій порушені норми процесуального права, які призвели до прийняття необґрунтованого судового рішення і не можуть бути перевірені та усунуті судом касаційної інстанції.

За таких обставин справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, п.1 ч. 2 ст. 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 10 квітня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді Н.А.Данилевич

І.Л.Желтобрюх