Справа № 805/1777/18-а
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2018 р. Справа№805/1777/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття рішення: 13:55

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зінченка О.В.,

при секретарі судового засідання Горічевої С.В.,

за участі:

представника позивача не зявився,

представника відповідача ОСОБА_1 за довір.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги № Ю-216-23 від 11 січня 2018 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Азовський машинобудівний завод» (далі позивач, ПАТ «АМЗ») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги від 11 січня 2018 року № Ю-216-23 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 359 707,82 гривень.

За змістом позову, 11 січня 2018 року відповідачем винесено спірну вимогу № Ю-216-23 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 359 707,82 гривень, станом на 31 грудня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до приписів пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в частині звільнення від відповідальності за невиконання обовязків платника єдиного внеску з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції по теперішній час. Зазначає, що оскільки позивач знаходиться на території, де здійснюється антитерористична операція, відповідно до статей 25, 26 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за невиконання обовязків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції штрафні санкції не застосовуються. На підставі зазначеного, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд адміністративної справи у його відсутність (арк. справи 137-142).

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, підстави незгоди із позовом виклав в наданому відзиві.

За змістом відзиву, поданого відповідачем 26 березня 2018 року, відповідач вважає, що оскаржувана позивачем вимога є законною та винесена у відповідності до вимог законодавства, оскільки єдиний внесок відповідно до Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Вказує, що позивач фактично здійснює господарську діяльність у м. Бердянську Запорізької області по вул. Гагаріна, буд. 7 (адреса потужностей), тобто на території, яка не входить до населених пунктів, на яких здійснювалась антитерористична операція. Вважає, що оскільки борг, визначений до сплати в оскаржуваній вимозі виник у 2016-2017 роках, пункт 9-3 (п. 9-4 в редакції Закону з 13.09.2015 року) не може застосовуватись, як підстава для звільнення від сплати єдиного внеску. Також зазначає, що у позивача відсутній сертифікат Торгово-промислової палати України, на підставі зазначено просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (арк. справи 39-41, том 1).

11 квітня 2018 року через відділ діловодства та архівної роботи суду позивачем подана відповідь на відзив відповідача, в якому позивач зазначає, що відноситься до кола платників податків єдиного внеску, що підпадають під дію положень пункту 9-4 Закону України ««Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». В своїх запереченнях посилається на постанову Верховного суду від 06 лютого 2018 року по справі № К/9901/9773/18, в якій висловлена правова позиція щодо відповідних спірних вимог у зазначеній справі.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши подані сторонами документи та матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, встановив наступне.

Позивач Приватне акціонерне товариство «Азовський машинобудівний завод» є юридичною особою, зареєстроване та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за номером 32954671, місцезнаходження позивача: 87400, Донецька область, селище міського типу Мангуш, АДРЕСА_1, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (арк. справи 17-19, том 1).

11 січня 2018 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області винесено спірну вимогу № Ю-216-23 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 359 707,82 гривень станом на 31 грудня 2017 року. Вказана вимога отримана позивачем 20 лютого 2018 року (арк. справи 22 том 1).

Згідно з розрахунком по вимозі від 11 січня 2018 року № Ю-216-23, недоїмка по єдиному внеску складає за період з травня 2016 року по листопад 2017 року становить 359 707,82 грн. станом на 31 грудня 2017 року (арк. справи 24 том 1).

Підставою для винесення спірної вимоги є несплата позивачем відповідних сум єдиного соціального внеску, визначених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування». Правомірність винесення спірної вимоги є спірною обставиною у межах цієї справи.

У матеріалах справи наявна заява позивача від 27 листопада 2014 року №436-61 на адресу ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Донецькій області, щодо звільнення позивача від виконання обовязку зі сплати єдиного внеску на період проведення антитерористичної операції (арк. справи 25, том 1).

ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Донецькій області від 08 грудня 2014 року за вихідним № 8069/10/05-40-17, позивачу повідомлено про неможливість застосування положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (арк. справи 28, том 1).

ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Донецькій області від 13 травня 2015 року за вихідним № 2864/08/05-40-013 позивачу повідомлено про відсутність підстав для звільнення від виконання обовязків передбачених частиною 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», посилаючись на обставину, що фактично підприємство (основні фонди та засоби виробництва) знаходяться в м. Бердянську Запорізьської області по вул. Гагаріна, б. 7, тому підприємство не здійснює свою діяльність на території де проводиться антитерористична операція (арк. справи 23, том 1).

09 липня 2015 року позивач звернувся з заявою до Донецької торгово-промислової палати для отримання сертифікату на підтвердження обставин непереборної сили (форс-мажору) (арк. справи 29).

Листом від 15 липня 2015 року, Донецька торгово-промислова палата повідомила про те, що відповідно до Закону України ««Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», сертифікат не підтверджує настання непереборної сили, що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання зобовязань. Зазначили, що підставною для звільнення є заява платника єдиного внеску (арк. справи 30-31).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 10 зазначеної норми Закону № 2464 визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом 1 пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2464 встановлено, що платник єдиного внеску зобов'язаний подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464 на платника єдиного внеску покладений обовязок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Статтею 9 зазначеного вище Закону визначені порядок обчислення і сплати єдиного внеску, зокрема, сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування. Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введене в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочате проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Згідно з підпунктом 8 пункту 4 статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» внесені зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», за загальними правилами яких на час проведення антитерористичної операції субєкти господарювання звільняються від обовязків щодо сплати єдиного внеску до закінчення антитерористичної операції.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Абзацом 2 статті 1 зазначеного Закону визначено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» селище міського типу Мангуш є територією проведення антитерористичної операції.

Статтею 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» передбачено, що платники єдиного внеску, визначені статтею 4 вказаного Закону, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, де проводилася антитерористична операція, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що підставою для звільнення платників єдиного внеску від обовязків та відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо сплати єдиного внеску, є факт перебування такого платника на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів де проводилася антитерористична операція.

Як встановлено судом, у період невиконання обовязків платника єдиного соціального внеску, позивач знаходився та перебуває на обліку в органі доходів і зборів, розташованого на території населеного пункту, визначеного в переліку про який йдеться в статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, тобто селище міського типу Мангуш, Донецької області.

З аналізу приписів абзацу першого статті 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 вбачається, що звільнення платника єдиного внеску від виконання своїх обовязків, передбачених статтею 6 Закону повязується також з необхідністю подання до податкового органу відповідної заяви. При цьому, обовязок подати таку заяву виникає не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. На даний час антитерористична операція триває. Водночас, як встановлено судом, означена вище заява подана позивачем у жовтні 2014 року.

Суд не бере до уваги заперечення відповідача стосовно втрати чинності підпунктом 8 пункту 4 статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки у спеціальному законодавстві Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» дана норма є діючою.

Також, суд зазначає, що спірна вимога сформована відповідно до статті 25 Закону №2464, яка визначає заходи впливу та стягнення. За положеннями абзацу 2 частини 1 цієї статті її положення поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Саме за положеннями частини 4 цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Таким чином, відсутність (відстрочення в силу закону) у позивача обов'язку сплати внесків, починаючи з 15 жовтня 2014 року, унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги.

Також суд зазначає, що посилання відповідача на те, що позивач здійснює свою господарську діяльність на території Запорізької області суд не приймає до уваги, оскільки жодним чином не спростовує факт перебування позивача на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, яка підтверджена витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № К/9901/188/17 812/505/17, а також в постанові Верховного суду від 06 лютого 2018 року № 805/2065/16-а, К/9901/9773/18. Висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги № Ю-216-23 від 11 січня 2018 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при предявленні адміністративного позову сплачений судовий збір у розмірі 5 359,62 гривень, що підтверджується наявним в матеріалах адміністративної справи платіжним дорученням № 6263 від 27 лютого 2018 року (арк. справи 3, том 1).

Таким чином, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у зазначеному розмірі підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на користь позивача.

З огляду на викладене вище, на підставі положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та керуючись 2, 3, 5- 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 94, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 295,297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги № Ю-216-23 від 11 січня 2018 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області № Ю -216-23 від 11 січня 2018 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску станом на 31 грудня 2017 року на загальну суму 359 707,82 гривень.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5 395,62 (пять тисяч триста девяносто пять) гривень 62 копійки.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлений 18 квітня 2018 року.

Суддя Зінченко О.В.