Справа № 804/1017/18
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
16 квітня 2018 року Справа № 804/1017/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Воробйовій П.В.
представника позивача Надарян А.А.
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням ОСОБА_4 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ в сумі 26 602,00 грн., -
07.02.2018 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням ОСОБА_4 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ в сумі 26 602,00 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2018 р. провадження у справі, після залишення ухвалою суду від 08.02.2018 р. даної позовної заяви без руху було відкрито та справа призначена до розгляду у порядку підготовчого провадження.
В судове засідання, призначене на 16.04.2018 р. з'явився повноважний представник позивача та представник відповідача, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області не з'явився, відомості про вручення судової повістки в матеріалах справи наявні, причини неявки невідомі. Будь-яких заяв чи клопотань від третьої особи не надходило.
Під час підготовчого розгляду справи судом встановлено, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки предметом спору у даній справи є стягнення витрат, пов'язаних з утриманням ОСОБА_4 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ в сумі 26 602,00 грн.
Так, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №461/5577/15-ц (провадження №14-18цс18) касаційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 02 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2015 року задоволено. Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 02 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2015 року скасовано. Справу за позовом Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням в вищому навчальному закладі передати на розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
При цьому, суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду (у справі №461/5577/15-ц (провадження №14-18цс18)), в якому зазначено, що за правилами цивільного судочинства розглядаються спори щодо договорів та інших правочинів, укладених відповідно до норм ЦК України, інших актів цивільного законодавства, оскільки вони відрізняються від адміністративних договорів, спори щодо яких розглядаються адміністративними судами, тим, що згідно зі ст. 3 КАС України адміністративний договір - це дво- або багатостороння угода, зміст якої становлять права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією зі сторін угоди. Для таких спорів характерна наявність відносин влади і підпорядкування, а для правочинів, укладених згідно із цивільним законодавством за участю суб'єкта владних повноважень, відносини ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності. Враховуючи викладене, позов про відшкодування витрат на навчання відповідача у вищому навчальному закладі внутрішніх справ України підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відтак, суд зазначає, що предметом спору у даній справі є спір про відшкодування вартості навчання ОСОБА_4 Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ в сумі 26 602,00 грн.
На підставі зазначеного вище, судом було поставлено на розгляд питання щодо закриття провадження у справі.
Повноважний представник позивача щодо закриття провадження у даній справі не заперечував.
Повноважний представник відповідача також не заперечував проти закриття провадження у даній справі.
У зв'язку з неявкою в судове засідання повноважного представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, думка останньої щодо закриття провадження у даній справі суду невідома.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".
Відповідно до ч.1 ст.2 ст. ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з "…" питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів "…". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За викладених вище обставин, та зважаючи на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду (у справі №461/5577/15-ц (провадження №14-18цс18)), суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення витрат, пов'язаних з утриманням ОСОБА_4 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ в сумі 26 602,00 грн., не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
У відповідності до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
Відтак, суд роз'яснює позивачу про право на звернення з даним позовом до відповідного місцевого загального суду в порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством.
Керуючись ч.1 ст.238, ст. ст.239, 242-244, 248, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Закрити провадження у справі за позовною заявою Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням ОСОБА_4 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ в сумі 26 602,00 грн.
Роз'яснити позивачу про право звернення з зазначеним позовом до відповідного районного суду в порядку цивільного судочинства.
Роз'яснити позивачу, що згідно ч.2 ст.239 КАС України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складений 17.04.2018 р.

Суддя Є.О. Жукова