Справа № 813/517/18
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№813/517/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Холявки І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області), в якому просить суд визнати протиправними і скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 05.01.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акта перевірки відповідача від 12.12.2017 №2240/13-01-13-07/НОМЕР_1 не відповідають фактичним обставинам фінансово-господарської діяльності позивача. Позивач зазначає, що на момент здійснення спірних операцій за вересень 2017 року ТзОВ «МИКБУДСНАБ» було юридичною особою і платником ПДВ та мало право придбавати товар у позивача. Крім цього, продаж товару позивачем ТзОВ «МИКБУДСНАБ» підтверджений належним чином оформленими документами, а саме: договором, накладною та податковою накладною. Також позивач вказує на те, що товар оплачений та позивачем сформовано податкові зобов'язання за наслідками постачання товару.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований неможливістю підтвердити факт проведення позивачем операцій з контрагентом, а саме з ТзОВ «МИКБУДСНАБ». Відповідач зазначає, що за результатами аналізу податкової інформації щодо ТзОВ «МИКБУДСНАБ» встановлено відсутність у вказаного контрагента позивача власних основних фондів та трудових ресурсів, а також відсутність придбання послуг з оренди складських та офісних приміщень, послуг зі зберігання ТМЦ, послуг оренди транспортних засобів та обладнання, послуг транспортування та інших, що необхідні для ведення господарської діяльності. З огляду на наведене, відповідач вважає, що ТзОВ «МИКБУДСНАБ» не могло здійснювати господарські операції з позивачем з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, відсутності необхідних транспортних засобів, недостатньої чисельності трудових ресурсів, необхідних для здійснення робіт за договором субпідряду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у письмовому відзиві. Просив суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, з наступних підстав.

Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.8 п.78.1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) відповідач провів документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 ідентифікаційний код НОМЕР_1 з питань законності декларування від'ємного значення з податку на додану вартість у податковій декларації з податку на додану вартість за вересень 2017 року, за результатами якої складено акт від 12.12.2017 № 2240/13-01 -13-07/НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.l88, п. 198.5 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість за вересень 2017 року на суму 67724грн., що призвело до порушення п 200.1, п.п. «б» п.200.4 ст.200 та завищення суми від'ємного значення та суми бюджетного відшкодування на рахунку платника банку в розмірі 67724грн.

На підставі вказаного Акта перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 05.12.2018 №, яким встановлено завищення позивачем суми бюджетного відшкодування за платежем податок на додану вартість на суму 67724грн. та нараховано штрафні санкцій на суму 33862грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до контракту №30 від 30.07.2017 позивач у вересні 2017 року придбав у нерезидента «Asociacion de Agricultores3 de Julio» товар (зелені банани) в кількості 1200 коробок.

Поставка вказаного товару підтверджується контрактом №30 від 30.07.2017 (а.с.27-30), митною декларацією №14788 від 30.09.2017 (а.с.25-26). Факт поставки товару (зелених бананів в кількості 1200 коробок) позивачу нерезидентом «Asociacion de Agricultores3 de Julio» відповідно до контракту №30 від 30.07.2017 відповідач не заперечує.

В подальшому вказаний товар позивач реалізував ТзОВ «МИКБУДСНАБ». Так, між позивачем та ТзОВ «МИКБУДСНАБ» укладено договір поставки №7 від 01.09.2017 (а.с.39), відповідно до умов якого постачальник (позивач) зобов'язується передати у власність покупця (ТзОВ «МИКБУДСНАБ») належний постачальнику товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити його на умовах, визначених договором.

На підтвердження реальності господарських відносин з ТзОВ «МИКБУДСНАБ» позивач надав суду копії таких документів: договору поставки № 7 від 01.09.2017 (а.с.39), видаткової накладної №ДО-0000033.12 від 30.09.2017 (а.с.40) та податкової накладної від 30.09.2017 (а.с.41).

Відповідач не заперечує факт ввезення позивачем зелених бананів в кількості 1200 коробок на митну територію України в митному режимі імпорту та віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість за операціями з придбання товарів у відповідних податкових періодах. Проте, заперечує факт продажу позивачем вказаного товару контрагенту - ТзОВ «МИКБУДСНАБ» і наполягає на тому, що товар використаний позивачем в операціях, які не є його господарською діяльністю.

Відповідач зазначає, що з аналізу податкової інформації, наведеної в АІС «Податковий блок», вбачається, що у ТзОВ «МИКБУДСНАБ» відсутня достатня кількість трудових ресурсів, складських приміщень, виробничих потужностей для здійснення будь-якої діяльності. Вказаний контрагент, на думку відповідача, не міг реально здійснювати фінансово-господарські операції з реалізації та придбання такої великої кількості товару.

Суд критично оцінює посилання відповідача на податкову інформацію щодо ТзОВ «МИКБУДСНАБ», яка міститься в АІС «Податковий блок», зокрема, на підставі якої відповідач зробив висновок про нереальність господарських операцій.

Суд бере до уваги, що при складенні податкової інформації податковий орган не мав жодних первинних документів щодо здійснення фінансово - господарських відносин між позивачем та його контрагентом. При цьому, використання податковим органом при складанні податкової інформації звірки даних із внутрішніх баз даних ДФС України не може слугувати достатнім доказом відсутності реальних операцій між позивачем та його контрагентом.

Крім вказаного, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження обізнаності позивача про неправомірну, на його думку, діяльність його контрагента, та доказів про пряму чи опосередковану причетність до такої діяльності з метою отримання податкової вигоди. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності вчиненої між конкретними контрагентами операції. В разі наявності у податкового органу інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватись саме до вказаної особи.

Суд враховує те, що позивач не зобов'язаний з'ясовувати у свого контрагента ТзОВ «МИКБУДСНАБ» мету придбання у нього товару (зелених бананів) чи перевіряти шляхи його подальшої реалізації.

В період здійснення господарських операцій ТзОВ «МИКБУДСНАБ» було включене до ЄДРПОУ та було платником податку на додану вартість. Доказів відсутності статусу платника податку на додану вартість у ТзОВ «МИКБУДСНАБ» чи анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість у ТзОВ «МИКБУДСНАБ» з боку відповідача не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази в повній мірі підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТзОВ «МИКБУДСНАБ»

З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідний договір мав на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними, оскільки товар (роботи/послуги) передані, оплата проведена, договір виконано сторонами в повному обсязі.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як вже встановив суд на момент вчинення правочинів підприємство - контрагент позивача був належним чином зареєстрований як юридична особа та платник ПДВ.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що на момент укладення договору з контрагентом, позивач проявив належну обачність.

Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з п. 185.1 статті 1 85 ПК України об'єктом оподаткування є постачання товарів (послуг), місце постачання яких розташоване на митній території України.

Відповідно до п. 187.1статгі187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарі в/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п.188.1 ст. 18 8 ПКУ країни база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 вказаного Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів, і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до її. 198,2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198,3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін. визначених відповідно до статті 39 вказаного Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 вказаного Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 вказаного Кодексу) чи не підтверджені митним деклараціями іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 вказаного Кодексу.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг. не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 П К У країни податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 1.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995. господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог вказаного Положення.

Пунктом 2 вказаного Положення передбачено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або. якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Як вже зазначав суд податкові накладні, видані ТзОВ «МИКБУДСНАБ» містять всі реквізити, передбачені п. 201.1 ст. 201 ПК України, а тому згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України країни є підставою для нарахування податкового кредиту.

Щодо заперечень відповідача про обов'язкову наявність у позивача товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що відсутність у суб'єкта господарювання, що купує чи перевозить товар ТТН, не може вплинути на податковий кредит з ПДВ підприємства, за умови доведення реальності господарської операції іншими, належним чином оформленими документами.

Суд також зазначає, що відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 № 363 товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п. 11.1 вказаних Правил товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

З наведеного вбачається, що наявність товарно-транспортної накладної є обов'язковим документом, який повинен складатися під час перевезень. Водночас, право платника податку на включення сплачених коштів до складу податкового кредиту виникає не з факту перевезення товару, а у зв'язку із оплатою його вартості постачальнику. Товарно-транспортні накладні, як і перевезення товару в цілому, не перебувають у безпосередньому зв'язку з фактом оплати товару. Тому, відсутність товарно-транспортних накладних, як і недоліки в їх заповненні, в жодному разі не позбавляє платника податків на включення сплачених постачальникам сум до складу податкового кредиту. .

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» зазначив, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не роз нове юджу вати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 05.01.2018 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами У країни.

Згідно з вимогами ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 1015 грн. 87коп, сплачений відповідно до платіжного доручення №5326 від 02.02.2018.

Керуючись ст.ст. 6, 9. 73-76. 242. 244, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 05.01.2018 №.

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області , місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35 за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ідентифікаційний код НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1 судовий збір в сумі 1015 (одна тисяча п'ятнадцять)грн. 87коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене і підписане 17.04.2018.

Суддя А.Г.Гулик