Справа № 415/803/18
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2018-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2018 року справа №415/803/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів: Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Луганській облаті ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 15 березня 2018 р. у справі № 415/803/18 (головуючий І інстанції Фастовець В.М.) за позовом ОСОБА_3 до поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області ОСОБА_2 про визнання дії протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_3Г.) звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з адміністративним позовом до поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області ОСОБА_2 (далі відповідач), в якому просив: визнати дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 та ч.2 ст. 122 КУпАП; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксованого в автоматичному режимі АР № 536778 від 01.02.2018 року складену у відношенні позивача, а провадження по справі закрити (а.с.1-3).

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 15 березня 2018 року позовні вимоги задоволено частково, а саме скасовано постанову поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в м.м. Сєвєродонецьку, Лисичанську, Рубіжному рядового поліції ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху, не зафіксованого в автоматичному режимі, серії АР №536778 від 01.02.2018 р. про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладене стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн; справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 за ч.1 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП надіслати на новий розгляд до компетентної посадової особи управління патрульної поліції в м. Сєвєродонецьку, Лисичанську, Рубіжному; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Судовий збір віднесено на рахунок держави (а.с.28-29).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду яке прийняте з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що патрульним поліцейським було виявлено порушення позивачем вимог п. 19.1 ПДР України, на підставі ч. 2 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» водію було подано вимогу предявити документи зазначені п. 2.1 ПДР України. Водій відмовився предявити поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності водіїв наземних транспортних засобів, що є порушенням п. 2.4 ПДР України. Водію було оголошено про розгляд адміністративного провадження за порушення вимог п. 2.4 (а) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП, та розяснено вимоги ст.. 10, 63 Конституції України, ст.. 268, 307, 308 КУпАП. Керуючись Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі Інструкція № 1395), на підставі ст.. 222, 251, 268, 276, 278, 283, 287 КУпАП, поліцейським ОСОБА_2 при розгляді справи про адміністративне правопорушення було оцінено докази і внесено постанову серії АР № 536778 за ч.1 ст. 126 КУпАП. Зазначені обставини підтверджуються відеозаписом, який у відповідності до статті 251 КУпАП є доказом у справі (а.с.33-35).

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

01 лютого 2018 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії АР №536778, поліцейським взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області ОСОБА_2, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, на позивача керуючись ст.. 33, 36, 284 КУпАП, було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн (а.с.6).

Відповідно до вищезазначеної постанови, позивач 01.02.2018 р. о 17 год. 00 хв. у м. Лисичанську на вул. Першотравневій, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21214, номерний знак НОМЕР_1, рухався у темну пору доби з не ввімкнутими фарами ближнього світла та не мав, не предявив поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 19.1 та п. 2.4 ПДР України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення був здійсненний з порушенням права позивача на захист, оскільки позивач заявляв клопотання про потребу у надані йому правової допомоги в особі адвоката. Також, відповідач оголосивши про розгляд адміністративної справи за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, не оголосив про розгляд справи за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та не навів фабулу, сутність цього правопорушення, тобто, адміністративна справа відносно позивача за ст.122 ч.2 КУпАП розглянута не була.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції не погоджується, з наступних підстав.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини 1, 2, 3, 5 і 6 статті 121, статті 121-1, 121-2, частини 1, 2 і 3 статті 122, частина 1 статті 123, статті 124-1 126 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 254 КУпАП, протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно частини 2 - 5 статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (далі Інструкція № 1395), визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції № 1395).

Згідно пункту 4 р.І Інструкції № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами 2 і 3 статті 122, статті 126 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 та 2 р.III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами 2 і 3 статті 122, статті 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ст. 126 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначене, суд вважає посилання позивача про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення помилковими, оскільки розгляд справ про адміністративне правопорушення, визначене частиною 2 статті 122, частиною 1 статті 126 КУпАП належить до компетенції Національної поліції, що, у відповідності до ст. 258 КУпАП виключає необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд зауважує, що посилання позивача в позові на приписи Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376, є помилковими, оскільки відповідно до п. 1 розділу І даної Інструкції, вона встановлює порядок оформлення в органах Національної поліції України, у тому числі в їх структурних (відокремлених) підрозділах, матеріалів про адміністративні правопорушення, порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також визначає порядок контролю за дотриманням законодавства під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення (крім правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху).

Стосовно позовних вимог про скасування постанови, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. «а» п. 19.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Відповідно до частини 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Тобто, зазначеними нормами передбачено обовязок водія у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги увімкнути на транспортному засобі, що рухається, фари ближнього (дальнього) світла.

При цьому, вказана норма не містить застережень з якого часу водій повинен увімкнути світловий пристрій, а лише визначає заборону руху без ввімкнення ближнього або дальнього світла, що дає підстави дійти до висновку про необхідність увімкнути світловий пристрій до початку такого руху.

Суд зазначає, що вказана заборона спрямована на посилення безпеки руху та запобігання виникнення аварійних ситуації, оскільки рух транспортного засобу у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості без ввімкнення такого світлового пристрою створює небезпеку, як для подія так і для інших учасників дорожнього руху.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до пп. «а» п. 2.4 Правил дорожнього руху України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

За пп. «ґ» п. 2.1 Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до частини 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, зазначеними нормами передбачено обовязок водія мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та на вимогу поліцейського пред'явити його для перевірки.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Законом України «Про Національну поліцію» та «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом доданим до матеріалів справи. Як вбачається з відеозапису, зупинення транспортного засобу було здійснено екіпажем інспекторів поліції. Інспектори поліції після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, розяснили позивачу суть скоєного ним адміністративного правопорушення, а саме, що позивач у порушення вимог ПДР у темну пору доби рухався без ввімкнення світлового пристрою - фар ближнього (дальнього) світла. Позивач на початку запису зазначив, що він рухався з увімкненим світлом протитуманних фар та габаритних вогнів, яке було достатньо для освітлення дороги, зазначивши про відсутність нормативних вимог ввімкнення саме фар ближнього світла. В подальшому позивач зазначив про можливість руху транспортного засобу без ввімкнення фар ближнього світла.

Отже, зазначене свідчить, що позивач після зупинки не спростовував рух транспортного засобу без ввімкнення фар ближнього світла в порушення вимог пп. «а» п. 19.1 ПДР України, та у подальшому не спростовував можливість такого порушення, що вказує на правомірність зупинки відповідачем транспортного засобу позивача.

Після зупинки та пояснення суті скоєного правопорушення інспектор поліції просив позивача надати для перевірки документів, зазначених в пункті 2.1 ПДР України. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, у відповідача були достатні підстави вимагати у позивача пред'явити для перевірки документи передбачені пунктом 2.1. ПДР України. Проте, незважаючи на неодноразові вимоги відповідача, позивач відмовив інспекторам поліції у наданні для перевірки документів, зазначених в пункті 2.1 ПДР України, а саме поліс (договір) обов'язкового страхування.

Відеозапис свідчить, що позивача було ознайомлено з письмовими поясненнями працівника поліції ОСОБА_4 щодо факту скоєння адміністративного правопорушення позивачем, а саме рух транспортного засобу у темну пору доби без фар ближнього світла та відмову позивача у наданні для перевірки документів, зазначених в пункті 2.1 ПДР України. Отже, підчас розгляду справи про адміністративне правопорушення та прийняття оскаржуваної постанови, позивача було ознайомлено з наявними у працівників поліції доказами.

Таким чином, вказаний відеозапис є достатнім для визначення правопорушення. Позивачем при зверненні до суду не було надано доказів наявності у нього полісу (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Будь-яких інших доказів, які спростовують вчинення позивачем адміністративних правопорушень, до суду першої та апеляційної інстанції також надано не було.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, неуважно досліджував відеозапис та не звернув увагу на пояснення позивача, які надавались ним в контексті вищевказаних розяснень інспекторів поліції суті скоєного правопорушення.

Суд вважає помилковим посилання суду першої інстанції, що інспектор поліції не оголосив про розгляд справи за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки зазначене спростовується відеозаписом, на якому працівник поліції оголосив про розгляд справи за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, та у відповідності до ст. 33, 36, 284 КУпАП притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого зазначеними статтями у вигляді адміністративного стягнення штрафу у розмірі 425 грн.

Стосовно посилання суду першої інстанції, що розгляд справи про адміністративне правопорушення був здійсненний з порушенням права позивача на захист відповідно до ст. 59 Конституції України та ст. 268 КУпАП, оскільки позивач заявляв клопотання про потребу у надані йому правової допомоги в особі адвоката, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 59 Конституції України, визначено саме право на професійну правничу допомогу та у випадках, передбачених законом, отримання допомоги безоплатно.

Положеннями статті 268 КУпАП закріплено право, зокрема, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

У відповідності до частини другої статті 271 КУпАП інтереси потерпілого може представляти представник - адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Право на захист особи, що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, гарантоване пунктом 3 (с) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що включає право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя. Відповідно до усталеної практики у справах щодо України, поняття «кримінальне правопорушення» в практиці ЄСПЛ має автономне тлумачення, та кримінально-правова суть визнається не лише стосовно Кримінального кодексу, а й Кодексу про адміністративні правопорушення (Рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 53 та від 21 жовтня 2010 року у справі «Корнєв і Карпенко проти України» (Kornev and Karpenko v. Ukraine).

Отже, зазначеними положеннями закріплено право позивача саме користуватися юридичною допомогою адвоката, а не обовязок працівника поліції забезпечити позивача юридичною допомогою. При цьому, одержувати таку допомогу безоплатно особа має за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги. Отже, вимога позивача забезпечити його фахівцем у галузі права не відповідала положенням та вимогам законодавства, про що позивача було повідомлено.

Відеозапис свідчить, що інспектор поліції розяснив вищезазначені права позивачу та запропонував позивачу скористатися юридичною допомогою для чого буде надано достатньо часу для виклику фахівця в області права. Позивач жодних клопотань, у тому числі про відкладення розгляду справи у зв'язку із необхідністю отримання правової допомоги та неможливістю прибути адвоката або неможливості самостійно одержувати таку допомогу, не заявляв. Крім того, як вбачається з відеозапису, позивач ніяких зауважень щодо порушення працівниками поліції його права на захист не робив.

Суд зазначає, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачений обовязок у даному випадку патрульного поліцейського забезпечувати правопорушнику на місці розгляду адміністративної справи правовою допомогою шляхом надання йому фахівця в області права. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена також шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду, яким позивач скористався.

Таким чином, суд не вбачає порушення розгляду справи про адміністративне правопорушення з боку відповідача.

Отже, аналіз матеріалів справи свідчить про дотримання працівниками поліції порядку прийняття постанови з розясненням суті скоєних адміністративних правопорушень, наданням (розясненням) позивачу його прав, можливості подання заперечень (клопотань), залучення спеціаліста в галузі права (адвоката).

З огляду на викладене, постанова у справі про адміністративне правопорушення складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої частиною 2 статті 122, частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так, як відповідачем надано достатньо доказів правомірності своїх дій та підтвердження наявності в діях позивача правопорушення, зокрема, підтверджується постановою, відеозаписом та поясненнями позивача на відеозаписі.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що постанова про адміністративне правопорушення є законною, прийнятою відповідачем на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Законом.

Відповідно до викладеного, у звязку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статями 271, 272, 286, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Луганській облаті ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 15 березня 2018 р. у справі № 415/803/18 задовольнити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 15 березня 2018 р. у справі № 415/803/18 - скасувати.

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області ОСОБА_2 про визнання дії протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Повне судове рішення проголошено та підписано 13 квітня 2018 року

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

ОСОБА_5 ОСОБА_1

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_6