Справа № 806/2883/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 806/2883/17
ПОСТАНОВА
іменем України

"16" квітня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря Шведюк М.М.,

представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "15" листопада 2017 р. (судове рішення ухвалене суддею Токаревою М.С. в м. Житомир, о 15 год. 11 хв., повний текст судового рішення складено 22.11.2017р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з даним позов в якому просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті йому індексації грошового забезпечення за період з 1 квітня 2007 року по 31 грудня 2012 року, встановивши базовий місяць - червень 2003 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та здійснити доплату у сумі 53678,29 грн. належної йому індексації грошового забезпечення за період з 1 квітня 2007 року по 31 грудня 2012 року, встановивши базовий місяць - червень 2003 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Визнано відмову Військової частини НОМЕР_1 від 15 червня 2017 року №573, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення протиправною.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 квітня 2007 року по 31 грудня 2012 року з встановленням базового місяця червень 2003 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі зазначає, що грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець має право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років із дня виникнення права на їх отримання.

Крім того, Відповідач посилається на пропущення позивачем передбаченого ст.99 КАС України строку звернення до суду, а також, що суд не з"ясував, хто є належним відповідачем у справі так як позивач всього один місяць знаходився у них на фінансовому забезпеченні (грудень 2012 року).

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 , правонаступником якого є військова частина НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини від 27.12.2012 №277 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я з 31.12.2012.

Вважаючи, що при звільненні він не отримав в повному обсязі кошти, на які мав право під час проходження військової служби, а саме йому невірно виплачено індексацію грошового забезпечення з 1 квітня 2007 року по 31 грудня 2012 року через невірне визначення базового місяця для обрахунку індексації позивач звернувся із відповідною заявою до відповідача, однак листом від 15.06.2017 № 573 йому було відмовлено.

Не погодившись з відмовою відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо виплати сум індексації в обмеженому розмірі є незаконними, суперечать вимогам чинного законодавства України.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов частково задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення та порядок її проведення визначений Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та порядком проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003.

Відповідно до ст. 1 Закону України " Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами статті 2 Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону передбачено підстави для проведення індексації, зокрема, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно пунктів 4, 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення ( у редакції, яка діяла з березня 2007 року) індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення з наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу при індексації грошового забезпечення в межах прожиткового мінімуму станом на березень 2007 року застосовано базовий місяць - червень 2003 року.

В подальшому, базовим місяцем встановлено квітень 2007 року та останнім базовим, як видно із даними розрахункової книжки, був встановлений січень 2008 року. Вказані обставини відповідачем не спростовані.

Постановою Кабінету Міністрів України №594 від 28.03.2007 Міноборони дозволено здійснювати у поточному році починаючи з 1 квітня преміювання військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу (насамперед осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, осіб рядового, молодшого та середнього начальницького складу та осіб молодшого офіцерського складу) понад встановлений законодавством розмір у межах видатків, передбачених для грошового забезпечення у 2007 році.

Міністром оборони України видано наказ №175 від 14.04.2007 року "Про встановлення граничних розмірів премії військовослужбовцям Збройних Сил України", яким з 1 квітня 2007 року введено в дію граничні розміри премії, яка виплачується у відсотках від грошового забезпечення, виходячи з посадових окладів і стажу безперервної служби.

Отже, виплати , які здійснювались військовослужбовцям на підставі постанови №594 у 2007 році, мали тимчасовий характер та не змінювали встановлених законодавством розмірів грошового забезпечення.

Згідно довідки галузевого державного архіву Міністерства оборони України №179/1/5154 від 17.05.2017, грошове забезпечення позивача в травні 2007 року збільшилось за рахунок премії в розмірі 981,76 грн., при цьому інші його складові залишились незмінними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність визначення базовим місяцем квітень 2007р. та починаючи з 01 квітня 2007р., військовою частиною протиправно недоплачено індексацію грошового забезпечення.

Наказом Міністра оборони України від 30.12.2007 № 707 "Про встановлення посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України" особам офіцерського складу Збройних Сил України з 1 січня 2008 року підвищено посадові оклади, в зв`язку із чим позивачу було встановлено базовий місяць - січень 2008 року.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, при зміні структури грошового забезпечення та збільшення посадових окладів в січні 2008 року відповідач не врахував, що за рахунок підвищення посадового окладу грошовий дохід позивача фактично зменшився з 2414,31 грн. в грудні 2007 року до 1647,80 грн. в січні 2008 року, тобто основної умови, згідно якої базовим встановлюється місяць у разі зростання грошових доходів, при вирішення питання індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , не було дотримано, відтак січень 2008 року не міг зазначатись як базовий.

Крім того, навіть якщо грошові доходи ОСОБА_1 зросли за рахунок збільшення посадового окладу з грудня 2007 року по січень 2008 року, то відповідно до вимог абз.3 п.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003р. №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" така сума збільшення грошових доходів має бути більша від суми індексації, нарахованої відповідно до цього Порядку, а якщо ж сума індексації менша, то в подальшому вона мала проводитись на загальних підставах.

Крім того, листом департаменту фінансів Міністерства оборони України від 03.12.2010 року № 248/9/470 в абзаці 4 пункту 4 було роз`яснено, що в місяці, в яких відбулися зміни в грошовому забезпеченні військовослужбовців (присвоєно чергове військове звання, призначено на вищу посаду, змінилася вислуга років, що дає право на виплату процентної надбавки за вислугу років, підвищено надбавку за виконання особливо важливих завдань, змінилися постійні складові грошового забезпечення, встановленні нові види грошового забезпечення відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України, виникло право на отримання надбавок, передбачених чинним законодавством, або змінилися їх розміри), вважаються базовими при обчисленні індексу споживчих цін, якщо в результаті таких підвищень різниця у розмірі грошового забезпечення у такому місяці перевищує суму індексації, що може бути нарахована в цьому місяці.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем доведено обставини, на яких ґрунтується позов.

Отже, дії по нарахуванню сум індексації військовими частинами, в яких проходив військову службу позивач, за період з 1 квітня 2007 року по 31 грудня 2012 року, з встановленням базових місяців - квітня 2007 року та січня 2008 року є неправомірними та позбавили його права на отримання належної суми індексації грошового забезпечення.

При цьому, доводи Відповідача, щодо його не належності, як відповідача не заслуговують на увагу так як відповідно до листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 30.04.2015 року №248/3/9/1/315 перерахунок грошового забезпечення (в тому числі сум індексації) здійснюється за місцем останнього перебування військовослужбовця на грошовому забезпеченні.

Судом встановлено, останнім місцем служби була саме військова частина Відповідача.

Не заслуговують на увагу і доводи відповідача в апеляційній скарзі на пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду за захистом своїх прав.

Так, частиною другою ст.233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013року №8-рп/2013 роз`яснив, що положення ч.2 ст. 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995року №108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 16 листопада 2013 року (справа №21-389а13), перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації закріпленого у ст.43 Конституції України права на працю, тому посилання на ст.233 КЗпП України як таку, що врегульовує строки звернення до суду, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд приходить до висновку, що доводи наведені відповідачем в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "15" листопада 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук

Повне судове рішення складено "18" квітня 2018 р.