Справа № 815/2961/17
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/2961/17

Категорія: 12 Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Бойка А.В. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Гончарової О.О.,

представника апелянта/відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

29 травня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, у якому просив: визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_3, судді Теплодарського міського суду Одеської області, суддівської винагороди, матеріальної допомоги та вихідної допомоги виходячи із розміру мінімальної заробітної плати в розмірі 3200 грн., визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік»; зобовязати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3, судді Теплодарського міського суду Одеської області, суддівську винагороду за період від 01.01.2017 року до 06.03.2017 року, матеріальну допомогу та вихідну допомогу, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати в сумі 3200 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_3 був задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_3, судді Теплодарського міського суду Одеської області, суддівської винагороди, матеріальної допомоги та вихідної допомоги, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 3200 грн., визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік». Зобовязано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3, судді Теплодарського міського суду Одеської області, суддівську винагороду за період з 01.01.2017 року до 06.03.2017 року, матеріальну допомогу та вихідну допомогу, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати в сумі 3200 грн.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

Апелянт/відповідач зазначає, що виплата суддівської винагороди позивачу здійснювалася на підставі та у розмірі, що визначені чинним законодавством України, а саме п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII, яким передбачено, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600грн.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї представника апелянта/відповідача ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 був призначений строком на п'ять років на посаду судді Теплодарського міського суду Одеської області указом Президента України від 13.08.2002 року №712/2002 (а.с. 8-9).

На підставі зазначеного указу Президента України наказом начальника Одеського обласного управління юстиції №331-ос від 19.08.2002 року позивача зараховано до штату Теплодарського міського суду Одеської області з 26.08.2002 року (а.с. 10).

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 10.04.2008 року №261-VI позивача обрано на посаду судді безстроково (а.с. 11).

На підставі рішення Вищої ради правосуддя №261/0/15 від 14.02.2017 року ОСОБА_3 звільнено з посади судді Теплодарського міського суду Одеської області у звязку з поданням зави про відставку (а.с. 13).

Згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, за період січень-березень 2017 року позивачу було нараховано та виплачено 203983,58 грн., з яких заробітна плата за січень 25600 грн., лютий 46254,55 грн., березень 132129,03 грн. (компенсація за невикористану відпустку 55323,03 грн., вихідна допомога 76800 грн.) (а.с. 16).

Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, в порушення вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не здійснювалось нарахування суддівської винагороди позивачу в період з 01.01.2017 по 06.03.2017 року, виходячи із розрахункової величини мінімальної заробітної плати 3200 грн., як це встановлено ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік».

Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 130 Конституції України, розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Абзацом 1 ст. 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач кваліфікаційне оцінювання не проходив, на посаду був призначений до набрання чинності Законом №1402-VIII. (а.с. 8-9)

Натомість п. 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з ч. 3 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Разом з тим, 01.01.2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», пунктом 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

При цьому, положення Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» не регулюють відносини судоустрою, проте, ними запроваджено зміни по відношенню до загального правового регулювання розміру заробітної плати, що має бути враховано при визначенні її величини.

Згідно з частиною першою статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до ст. 119 Бюджетного кодексу України нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають: бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет); напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі) або в порядку використання бюджетних коштів; бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 року №1801-VIII не передбачені видатки на оплату праці суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 3200грн., а тому відповідач не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди позивачу поза межами видатків державного бюджету на його оплату праці.

Аналогічний висновку висловив Верховний суд у постанові 07.02.2018 К/9901/112/17 825/933/17

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, в тому числі, неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, що виразилося у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують правильність висновків суду.

Відтак, апеляційна скарга Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 292, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області задовольнити повністю, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 березня 2018 року.

ОСОБА_4ОСОБА_1

Суддя А.В.Бойко

Суддя Ю.В.Осіпов