Справа № 805/656/18-а
Суддя: Логойда Т. В.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 р. Справа№805/656/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, третя особа Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, що з 01 вересня 2014 року - після зміни реєстрації місця проживання з території проведення антитерористичної операції (м. Донецьк) на територію України (м.Краматорськ Донецької обл.), де фактично проживає, перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком. З 01 липня 2017 року виплату пенсії призупинено. На його звернення листом від 02 січня 2018 року повідомлено, що пенсійні виплати припинено у зв'язку з тим, що Пенсійний фонд України проводить контрольні заходи щодо наявності підстав для виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365.

Вважав, що діями відповідача порушено його право на пенсійне забезпечення, оскільки він не є внутрішньо переміщеною особою, і, відповідно, вказана постанова щодо нього застосуванню не підлягає.

У зв'язку з наведеним просив:

- визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області щодо припинення виплати позивачу пенсії за віком з 01 липня 2017 року;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області поновити виплату позивачу пенсії за віком та виплатити заборгованість з 01 липня 2017 року.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому, зазначав, що позивач перебуває на обліку у відповідача, і йому по 31 червня 2017 року виплачено пенсію, а з 01 липня 2017 виплату пенсії призупинено у зв'язку з тим, що Пенсійний фонд України проводить контрольні заходи щодо наявності підстав для виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365. Позивач згідно з паспортними даними після реєстрації місця проживання у м. Донецьку зареєстрував місце проживання у м.Краматорську 12 листопада 2014 року, тобто після початку проведення антитерористичної операції, а тому є внутрішньо переміщеною особою, і на нього поширюються вимоги законодавства щодо перевірки фактичного місця проживання. Між тим він не надав довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, видану структурним підрозділом з питань соціального захисту населення за місцем проживання. Тому для поновлення виплати пенсії йому необхідно надати необхідні документи, в тому числі довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України. Просив в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року провадження у справі зупинено. Ухвалою того ж суду від 28 березня 2018 року - провадження поновлено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року провадження у справі зупинено. Ухвалою того ж суду від 13 квітня 2018 року - провадження поновлено.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером, місце проживання якого було зареєстровано на території проведення антитерористичної операції (м. Донецьк), а з 12 листопада 2014 року зареєстровано на території України (м.Краматорськ Донецької обл.), про що в його паспорт поставлена відповідна відмітка. Перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області як отримувач пенсії за віком.

З 01 вересня 2014 року вказаним органом Пенсійного фонду України позивачу виплачувалася пенсія на підставі електронної пенсійної справи, яка надійшла з іншого органу Пенсійного фонду України.

З 01 липня 2017 року виплату пенсії припинено.

20 грудня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити підстави припинення виплати пенсії.

02 січня 2018 року надано відповідь №334/М-02-01-08, що виплату пенсії припинено у зв'язку з тим, що Пенсійний фонд України проводить контрольні заходи щодо наявності підстав для виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365. Позивач не надав довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України. Для поновлення виплати пенсії необхідно звернутися до органу Пенсійного фонду за місцем реєстрації в якості переселенця та підтвердити своє місце проживання на підконтрольній Україні території.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 вказаного Закону визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно зі ст. 5 вказаного Закону виключно цим Законом, визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 49 вказаного Закону визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

При цьому, питання щодо припинення вплати пенсії не може бути врегульовано підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, на які посилався відповідач, оскільки вказана стаття Закону, встановивши конкретні випадки, передбачає можливість інших випадків, але встановлених виключно законом.

Отже, припинення виплати пенсії можливе лише на підставі відповідного рішення, що прийнято органом Пенсійного фонду або судом, і лише з підстав визначених статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В судовому порядку виплата пенсії позивачу не припинялася.

Органом Пенсійного фонду рішення про припинення виплати пенсії з встановлених законом підстав - не приймалося.

Посилання відповідача на те, що виплату пенсії припинено у зв'язку з тим, що Пенсійний фонд України проводить контрольні заходи щодо наявності підстав для виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, є неприйнятними, оскільки така підстава для припинення виплат пенсії законом не передбачена.

Крім того, застосувавши до позивача вказаний Порядок, органом Пенсійного фонду України не враховано, що позивач, хоча і змінив місце проживання з території проведення антитерористичної операції (м. Донецьк) на територію України (м.Краматорськ Донецької обл.), зареєструвавши відповідні зміни, між тим, він не вчиняв передбачені законодавством дії для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а тому не набув статусу внутрішньо переміщеної особи (ст. 1, ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»), як помилково вважав відповідач.

З огляду на наведене посилання відповідача на ненадання позивачем довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи як на підставу для припинення виплати пенсії та як на підставу для відмови в поновленні виплати пенсії є також неприйнятними. До того ж, така підстава законом також не передбачена.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Враховуючи наведене, орган Пенсійного фонду безпідставно не виплачує позивачу пенсію.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 8, ч.2 ст. 19 Конституції України).

Верховний Суд України 06 жовтня 2015 року ухвалив постанову в справі №608/1189/14-а, де зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право (право на отримання пенсії) незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Європейський суд з прав людини зазначив, що в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття «майно» охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (п. 74 рішення від 02 березня 2005 року у справі «Von Maltzan and Others v. Germany»). Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність. Таким чином, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань».

Припиненням виплати пенсії з підстав, що не передбачені законом, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії, на що позивач мав законні очікування.

З огляду на наведене такі дії суб'єкта владних повноважень підлягають визнанню неправомірними, а порушені права - підлягають захисту шляхом зобов'язання відповідача поновити виплату позивачу пенсії за віком зі сплатою заборгованості по пенсії з дня припинення її виплати, тобто з 01 липня 2017 року.

Щодо строку захисту порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Порушення прав позивача - не отримання нарахованих сум пенсії - відбулося з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, і мало триваючий характер. Позивач звернувся до суду з позовом з дотриманням шестимісячного строку з дня, коли він дізнався про порушення своїх прав та інтересів відповідачем. Крім того, процесуальний строк обмежує лише строк звернення до суду з позовом, і не обмежує строк захисту порушеного права, якщо спеціальними нормами матеріального права встановлені більші строки для такого захисту (в даному випадку на підставі ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач має право захистити своє порушене право на виплату пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком). На необхідність застосування при розгляді справ щодо пенсійного забезпечення крім процесуальних строків також й положень спеціальних норм неодноразово зазначалося і в рішеннях Верховного Суду України (зокрема, в рішенні від 25.05.2016 року в справі № 21-1249а16), в рішенні Верховного Суду у справі №820/6514/17 (провадження № Пз/9901/8/18).

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (Донецька обл., АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області (84302, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Поштова, 5, ), третя особа Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (84333, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Героїв Небесної Сотні, 23, ), про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 01 липня 2017 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком зі сплатою заборгованості по пенсії з 01 липня 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (84302, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Поштова, 5, ) на користь ОСОБА_1 (Донецька обл., АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) здійснені ним документально підтверджені судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 17 квітня 2018 року.

Суддя Логойда Т. В.