Справа № 826/8686/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 квітня 2018 року № 826/8686/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянув у письмовому провадженні справу за позовом ПАТ «Укрнафта» до Дрогобицької об’єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ПАТ «Укрнафта» звернулась до суду з позовом до Дрогобицької об’єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.02.2016 №, №, №, №, від 30.08.2016 №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що перевірку проведено з порушенням норм Податкового кодексу України.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях,з яких вбачається, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято оскільки позивачем порушено ч. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме у зв’язку із порушенням термінів сплати грошового зобов’язання по рентній платі за користування надрами для видобування корисних копалин.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на 28.09.2017) ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Дрогобицькою об’єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Львівській області проведено перевірку-звірку своєчасності сплати самостійно визначеного податкового зобов’язання до бюджету, за результатом якої складено акт від 09.02.2016 №49/15-03/00135390.

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем п. 57.1 ст. 27, п. 257.1 ст. 257 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасна сплата рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за жовтень-грудень 2014 року та три квартали 2015 року.

На підставі акту від 09.02.2016 №49/15-03/00135390 податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 24.02.2016

№, яким позивача зобов’язано сплатити штраф в сумі 150 848,45 грн за платежем рентна плата за користування надрами для видобування природного газу;

№, яким позивача зобов’язано сплатити штраф в сумі 3 039 238,29 грн за платежем рентна плата за користування надрами для видобування природного газу;

№, яким позивача зобов’язано сплатити штраф в сумі 3 393 702,47 грн за платежем рентна плата за користування надрами для видобування нафти;

№, яким позивача зобов’язано сплатити штраф в сумі 532 536,33 грн за платежем рентна плата за користування надрами для видобування нафти.

Також, Дрогобицькою об’єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Львівській області проведено перевірку-звірку своєчасності сплати самостійно визначеного податкового зобов’язання до бюджету, за результатом якої складено акт від 17.08.2016 №598/12-03/00135390.

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем п. 57.1 ст. 27, п. 257.1 ст. 257 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасна сплата рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 2015 рік.

На підставі акту від 17.08.2016 №598/12-03/00135390 податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 30.08.2016

№, яким позивача зобов’язано сплатити штраф в сумі 2 416 290,06 грн за платежем рентна плата за користування надрами для видобування нафти

№, яким позивача зобов’язано сплатити штраф в сумі 777 073,79 грн за платежем рентна плата за користування надрами для видобування нафти.

Пунктом 75.1 та підпунктом 75.1.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Згідно з пунктами 76.1 та 76.2 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Таким чином, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов'язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу. А відтак камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об'єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Законодавчо встановлені обмеження щодо повноважень податкового органу під час проведення камеральної перевірки (яка характеризується спрощеним порядком її призначення і проведення, не передбачає присутність платника та можливість подання ним пояснень тощо) є однією з гарантій прав платника, що забезпечують дотримання балансу публічних і приватних інтересів.

Отже камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, а тому під час проведення камеральної перевірки не має правових підстав для визначення порушень термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання.

Таким чином, термін сплати податкового зобов’язання з земельного податку не є даними податкової звітності, які досліджуються під час проведення камеральної перевірки.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду від 06.10.2014 №К/800/52765/13, від 27.10.2014 №К/800/63121/13, від 26.05.2016 № К/800/7055/14, від 21.06.2017 №К/800/14775/16, від 03.10.2016 №К/800/22489/15, від 15.06.2016 №К/800/49074/15, від 20.04.2016 № К/800/31134/15, від 08.06.2017 №К/800/9261/16.

Як зазначено вище, відповідно до вказаних вище актів їх складено за результатом камеральної перевірки щодо своєчасності сплати самостійно визначеного податкового зобов’язання до бюджету та зафіксовано порушення позивачем п. 57.1 ст. 27, п. 257.1 ст. 257 Податкового кодексу України в частині порушення термінів сплати грошового зобов’язання з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (природного газу та нафти).

Отже, відповідачем, під час проведення камеральної перевірки з'ясовано питання, що не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення даного виду перевірки.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Таким чином, інформація, що зібрана податковим органом відносно платника поза межами здійснюваного нею заходу з податкового контролю та не відноситься до предмета перевірки, не може слугувати підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення ДФС України від 07.08.2015 року №255 надано ПАТ «Укрнафта» розстрочення сплати податкового боргу рентної плати за користування надрами для видобування природного газу (договір про розстрочення податкового боргу від 10.08.2015 року №35). На підставі цього договору було розстрочені сплати позивачем податкових зобов’язань з рентної плати за користування надрами за період 2014р. та 2015р.

Проте, у зв’язку із тим, що позивач не виконував умови договору про розстрочення та мав податковий борг із грошових зобов’язань , які виникли після укладення договору про розстрочення. ДФС України рішенням від 06.10,2015 року скасувала дане розстрочення.

Зокрема, пунктом 87.9 ст.87 розділу II Податкового кодексу України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов’язані зараховувати кошти, що сплачує такий платник податків, в розрахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу абу за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 100.1 ст. 100 Податкового кодексу України розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов’язань або податкового боргу.

Отже, суму розстроченого грошового зобов’язання можуть бути нараховані лише проценти.

Нарахування податковим органом штрафних санкцій, що були сплачені позивачем в період дії договору про розстрочення податкового боргу як і зарахування оплат в рахунок виконання зобов’язань за таким договором після розірвання договору не передбачено нормами Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень від 24.02.2016 №, №, №, №, від 30.08.2016 №, № та наявність підстав для їх скасування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд –

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.02.2016 №, №, №, №, від 30.08.2016 №, № прийняті Дрогобицькою об’єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Львівській області.

3. Стягнути на користь ПАТ «Укрнафта» судовий збір в сумі 154 700 (сто п’ятдесят чотири тисячі сімсот) грн. 73 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Дрогобицької об’єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.І. Келеберда