Справа № 461/8369/17
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/966/18
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Обрізка І.М., Сеника Р.П.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Львівської міської ради на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2017 року про забезпечення адміністративного позову, постановлену суддею Радченко В.Є., м. Львів, у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - КП «Адміністративно-технічне управління» про визнання протиправними дій та визнання недійсною та скасування ухвали,-

В С Т А Н О В И В:

01.12.2017 року позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - КП «Адміністративно-технічне управління», в якому просить:

визнати протиправними дії Львівської міської ради та визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради №2452 від 05.03.2009р. «Про затвердження Порядку отримання паспортів відкритих літніх майданчиків у м. Львові біля об'єктів ресторанного господарства для здійснення підприємницької діяльності» в частині внесених змін ухвалою Львівської міської ради №1024 від 15.09.2016р. «Про внесення змін до ухвали міської ради від 05.03.2009р. №2452», а саме скасувати підпункти 6.2., 6.3., 6.4. пункту 6 «Підстави та порядок здійснення демонтажу літніх майданчиків»; визнати протиправними дії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради щодо складання акта №83 про демонтаж літнього майданчика у добровільному порядку від 09.11.2017р.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії акта №83 про демонтаж літнього майданчика у добровільному порядку від 09.11.2017 року та заборони Львівській міській раді, Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради, постійній комісії архітектури, містобудування та охорони історичного середовища, КП «Адміністративно-технічне управління» управління вчиняти будь-які дії стосовно надання погоджень, прийняття рішень про демонтаж та проводити демонтаж відкритого літнього майданчика, розміщеного біля об'єкту ресторанного господарства загальною площею 50 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 що належить ФОП ОСОБА_1

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2017 року заяву фізичної особи-підприємства ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову задоволено частково. Зупинено дію акта №83 про демонтаж літнього майданчика у добровільного порядку від 09.11.2017 року. В решті заяви фізичної особи-підприємства ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що предметом оскарження у даній справі є ухвала Львівської міської ради №2452 від 05.03.2009 р. «Про затвердження Порядку отримання паспортів відкритих літніх майданчиків у м.Львові біля об'єктів ресторанного господарства для здійснення підприємницької діяльності» в частині внесення змін ухвалою Львівської міської ради №1024 від 15.09.2016 р. «Про внесення змін до ухвали міської ради від 05.03.2009 р. №2452», а саме скасування підпункти 6.2., 6.3., 6.4. пункту 6 «Підстави та порядок здійснення демонтажу літніх майданчиків», а також акт №83 про демонтаж літнього майданчика у добровільному порядку від 09.11.2017 р. Вказана ухвала та акт зачіпають права та інтереси позивача, тому що в даному випадку існує очевидна небезпека примусового демонтажу літніх майданчиків і тим самим заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії Акта №83 про демонтаж літнього майданчика у добровільного порядку від 09.11.2017 року.

При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в частині заборони Львівській міській раді, Галицькій районній адміністрацій Львівської міської ради, постійній комісії архітектури, містобудування та охорони історичного середовища, КП «Адміністративно-технічне управління» вчиняти будь-які дії стосовно надання погоджень, прийняття рішень про демонтаж та проводити демонтаж відкритого літнього майданчика, розміщеного біля об'єкту ресторанного господарства загальною площею 50 кв.м., який розташований за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 4, оскільки зазначені дії випливають з Акта №83 про демонтаж літнього майданчика у добровільному порядку від 09.11.2017 р., дія якого зупинена судом даною ухвалою. Тому суд першої інстанції не вбачає підстав додатково забороняти проведення будь яких дій, що випливають з акту, дія якого зупинена.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, вважаючи її необґрунтованою та безпідставною, Львівська міська рада оскаржила її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт стверджує, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не зазначено жодних обставин, що підтверджувалися б належними та допустимими засобами доказування, що невжиття засобів забезпечення може нести небезпеку щодо заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, що свідчить про незаконність та необґрунтованість ухвали суду про забезпечення позову.

Крім того, апелянт зазначає, що акт №83 від 09.11.2017 року про демонтаж літнього майданчика у добровільному порядку Комісії не є рішенням органу місцевого самоврядування, носить рекомендаційний характер, та служить підставою для прийняття рішення КП «Адміністративно-технічне управління» про примусовий демонтаж. Отже, акт Комісії не створює для ФОП ОСОБА_1 у справі жодних правових наслідків з виникнення прав та обов'язків, не є правовстановлюючим чи розпорядчим документом, відтак будь-які права чи охоронювані законом інтереси ФОП ОСОБА_1 не порушені.

Таким чином, не встановивши порушення прав заявника, не навівши в ухвалі жодних обставин, що підтверджувалися б належними та допустимими засобами доказування, на підтвердження реальної необхідності забезпечення позову, суд постановив ухвалу про забезпечення позову, яка не відповідає ст. 117 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної ухвали).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.117 КАС України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень

Згідно вимог ч.4 ст.117 КАС України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) адміністративний позов, крім способу, встановленого частиною третьою цієї статті, може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Встановлено, що предметом оскарження у даній справі є ухвала Львівської міської ради №2452 від 05.03.2009 р. «Про затвердження Порядку отримання паспортів відкритих літніх майданчиків у м. Львові біля об'єктів ресторанного господарства для здійснення підприємницької діяльності» в частині внесення змін ухвалою Львівської міської ради №1024 від 15.09.2016 р. «Про внесення змін до ухвали міської ради від 05.03.2009 р. №2452», а саме: скасування підпунктів 6.2., 6.З., 6.4. пункту 6 «Підстави та порядок здійснення демонтажу літніх майданчиків», а також акт №83 про демонтаж літнього майданчика у добровільному порядку від 09.11.2017 р.

Зі змісту акта №83 від 09.11.2017р. видно, що у випадку нездійснення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 демонтажу відкритого літнього майданчика у добровільному порядку його буде демонтовано примусово у відповідності до ухвали Львівської міської ради №1024 від 15.09.2016р., з покладанням на позивача витрат, пов'язаних з його демонтажем та зберіганням.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п.6.3 ухвали Львівської міської ради №1024 від 15.09.2016р. у разі невиконання суб'єктом підприємницької діяльності вимоги щодо демонтажу літнього майданчика у добровільному порядку рішення про його примусовий демонтаж приймає комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління» за попереднім погодженням з постійною комісією архітектури, містобудування та охорони історичного середовища відповідно до Правил благоустрою м. Львова.

Відтак, складений Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради акт №83 про демонтаж літнього майданчика у добровільному порядку від 09.11.2017р. не є рішенням суб'єкта владних повноважень, на підставі якого здійснюється примусовий демонтаж літнього майданчика.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не зазначив належних та достатніх аргументів, які свідчили б про те, що існує очевидна небезпека того, що у випадку невжиття судом вказаних заходів до забезпечення адміністративного позову виконання рішення у даній справі стане неможливим або для його виконання необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для забезпечення адміністративного позову згідно ч. 1 ст. 117 КАС України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), а підстави які навів позивач, а саме існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди, свободам та інтересам позивача не є обґрунтовані, не наведено переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, не подано суду належних та допустимих доказів наявності очевидної небезпеки правам, свободам та інтересам позивача, неможливості або ускладнення захисту їх без вжиття заходів забезпечення позову шляхом призупинення дії оскаржуваного розпорядження.

Відповідно до ч.1 ст.312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову.

Керуючись ч.3 ст.243, ст. 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2017 року про забезпечення адміністративного позову у справі №461/8369/17 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - КП «Адміністративно-технічне управління» про визнання протиправними дій та визнання недійсною та скасування ухвали скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді І. М. Обрізко
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено18.04.2018р.