Справа № 826/3575/18
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

16 квітня 2018 року № 826/3575/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
доМіністерства оборони України, Київського міського військового комісаріату Міністерства оборони України
про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії ,
ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України, Київського міського військового комісаріату Міністерства оборони України в якому просив:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та ст. 16, 16-3 Закону України «Прo соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей;
- зобов`язати Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Пpo затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та ст. 16, 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Також просив, зобов`язати надати відповідачів звіт про виконання судового рішення протягом семи днів з дня отримання копії судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачами безпідставно відмовлено у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаною з виконанням ним обов`язків військової служби, оскільки вважає, що набув право на її отримання.
Ухвалою Окружною адміністративного суду м. Києва від 06.03.2018р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи та встановлено відповідачам строк для надання відзиву.
23.03.2018р. до суду надійшов відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому зазначає, що відсутні законні підстави для направлення документів позивача до Міністерства оборони України для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, оскільки за результатом розгляду заяви позивача та доданих до неї документів комісаріатом було встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений з військової служби 14.02.1989р., а другу групу інвалідності (первинно) отримав 17.06.2017р., тобто через 28 років після звільнення, що, на думку, відповідача виключає можливість призначення і виплати такої допомоги.
04.04.2018р. до суду надійшов відзив Міністерства оборони України в якому зазначає, що позовні вимоги сформульовані таким чином, що виходять за межі компетенції адміністративного суду, оскільки задоволення позовних вимог у спосіб який просить позивач буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача. Також зазначає, що рішення про призначення або відмову в призначенні одноразової грошової допомоги належить до виключної компетенції Міністерства оборони України і таке рішення може бути прийнято лише після надходження від уповноваженого органу висновку щодо можливості призначення такої допомоги та документів наданих позивачем. Оскільки висновок з документами не надходили, то відсутня бездіяльність відповідача.
Щодо викладеного представником Міністерства оборони України у відзиві клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням осіб, з посиланням на ч. 5 ст. 262 КАС України, враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування та з метою повного та всебічного встановлення обставин справи, суд зазначає наступне.
Як вбачається з ували Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.03.2018р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, провадження у справі №826/3575/18 відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Так, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Одночасно, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи (ч. 6 ст. 262 КАС України).
На підставі викладеного, з урахуванням того, що у силу п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України, даний спір підлягає розгляду саме у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням осіб, та вказує про можливість розгляду даної адміністративної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в складі діючої армії в період бойових дій під час виконання інтернаціонального обов`язку з 05.11.1987р. по 14.02.1989р. Демократична Республіка Афганістан в/ч п.п. НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 від 17.08.2017р. № 206.
Позивачу встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується копією посвідчення від 08.08.2017р. виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації серії С № 013237.
Також, відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0960273 від 17.07.2017р. позивачу встановлено II групу інвалідності, причина інвалідності травма, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Інвалідність встановлена з 17.07.2017р. на строк до 01.08.2018р.
Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (Протокол № 40 від 06.01.2017р.) мінно-вибухова травма, забій грудного відділу хребта (контузія головного мозку-1988р.) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1969 р.н. травма, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
05.09.2017р. позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою та доданими документами в якій просив виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013р. № 975.
Листом Київського міського військового комісаріату від 12.09.2017р. № ВСЗ/1727 позивача повідомлено про те, що відсутні законні підстави для направлення документів для прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013р. № 975, оскільки ОСОБА_1 був звільнений з військової служби 25.04.1989р., а другу групу інвалідності (первинно) отримав 17.07.2017р., тобто через 28 років після звільнення, що, на думку, відповідача виключає можливість призначення і виплати такої допомоги.
Позивач звернувся до Міністра оборони України із заявою від 10.11.2017р. та документами для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням II групи інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби.
22.12.2017р. заява позивача із доданими документами Департаментом фінансів Міністерства оборони України була перенаправлена за належністю до ІНФОРМАЦІЯ_1 супровідним листом № 248/3/6/4369.
Вважаючи такі відмови необґрунтованими, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.
Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-XII), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі - Порядок № 975), Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 «Про затвердження Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерською складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницькою і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Порядок № 393).
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу встановлено другу групу інвалідності з 17.07.2017р., причина інвалідності травма, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на:
1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;
2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;
3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Згідно з п.п. 1 п. 6 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі:
400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності I групи;
300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи;
250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Згідно з п. 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико- соціальної експертної комісії.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце у період її проходження.
Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною в постановах від 18.11.2014р. у справі № 21-446а14 та від 21.004.2015р. у справі № 21-135а15.
Відтак доводи Київського міського військового комісаріату викладені у листі від 12.09.2017р. № ВСЗ/1727 та у відзиві на адміністративний позов, щодо відсутності у позивача права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, з огляду на те що інвалідність встановлена позивачу більше ніж через три місяці після звільнення зі служби, суд вважає помилковими та необґрунтованими.
Більше того, суд зазначає, що згідно з п. 13 Порядку № 975, керівник уповноваженою органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якою додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Відповідно до п. 14 Порядку № 975, одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.
Відповідно до п. 11 Положення про військові комісаріат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 389 від 03 червня 2013 року, районні, об`єднані районні, міські, об`єднані міські військові комісаріати, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, серед іншого, готують документи, необхідні для виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців Збройних Сил, а також військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори.
У свою чергу, згідно з п. 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціальною забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530 (далі - Положення № 530), документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.
Відповідно до п. 4.8 Положення № 530, висновок стосовно можливості виплати одноразової грошової допомоги подається відповідними органами в 15-денний строк з дня реєстрації документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
Якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає уповноважений орган письмово повідомляє заявника та в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні.
З вищевикладених вимог вбачається, що повноваженнями щодо прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги наділений виключно розпорядник бюджетних коштів, яким в даному випадку виступає Міністерство оборони України, і таке рішення приймається тільки після надходження висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, необхідних для її призначення та виплати, які в свою чергу, готуються районними, об`єднаними районними, міськими, об`єднаними міськими військовими комісаріатами.
Отже, в межах спірних правовідносин на Київський міський військовий комісаріат покладено обов`язок виключно щодо направлення в 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку № 975, і після прийняття рішення розпорядником бюджетних коштів про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, видає наказ про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею або у разі відмови направляє таким особам письмове повідомлення із зазначенням мотивів відмови.
Судом встановлено, що позивач звертався до Київського міського військового комісаріату із заявою та доданими документами на яку було надано відповідь та зазначено про те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність встановлена позивачу лише через 28 років після звільнення, всупереч вимог п. 6 ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».
З вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що Київський міський військовий комісаріат не наділений повноваженнями на самостійне прийняття рішення щодо наявності/відсутності у позивача права на призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а відтак висновки Київського міського військового комісаріату оформлені листом від 12.09.2017р. № ВСЗ/1727 є протиправними.
Однак, позовні вимоги пред`явлені до ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом визнання протиправними дій Київського міського військового комісаріату щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 призначити та виплатити таку допомогу, суд вважає такими, що задоволенню не підлягають, оскільки як встановлено судом призначення одноразової грошової допомоги належить до дискреційних повноважень Міністерства оборони України.
Проте, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму N 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.
Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:
- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;
- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;
- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.
Таким чином, суд враховуючи принцип ефективності судового захисту приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не направлення протягом 15 днів з дня реєстрації всіх документів ОСОБА_1 розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку № 975 та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 направити до Міністерства оборони України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги разом із заявою та доданими до неї документами.
Щодо позовних вимог пред`явлених позивачем до Міністерства оборони України, суд вважає їх такими що задоволенню не підлягають, з огляду на таке.
Як встановлено вище, з вимог Порядку № 975 вбачається, що Міністерство оборони України, приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги лише після надходження висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, необхідних для виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців Збройних Сил, а також військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які в свою чергу, готуються районними, об`єднаними районними, міськими, об`єднаними міськими військовими комісаріатами.
Однак, як встановлено судом, до Міністерства оборони України, як до розпорядника бюджетних коштів, не надходив висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги та заява з документами, необхідними для вирішення питання про виплату такої допомоги, а отже Міністерством оборони України не приймалось рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
Факт не направлення Київським міським військовим комісаріатом висновку та документів позивача до Комісії Міністерства оборони України не заперечується сторонами, а навпаки підтверджується відповідачем у відзиві.
Отже, суд звертає увагу на те, що Міністерством оборони України питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги не розглядалось, відповідні документи не опрацьовувалися та до розгляду для прийняття рішення не готувалися.
За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог до Міністерства оборони України з огляду на ненадходження до нього висновку ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, на підставі яких приймається рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України є передчасними, з огляду на відсутність неправомірних дій Міністерства оборони України на час звернення позивача до суду.
Стосовно доводів позивача з приводу того, що із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням інвалідності разом зі всіма необхідними документами позивач звернувся безпосередньо до Міністра оборони України, а тому передача його заяви з документами через Київський міський військовий комісаріат не є обов`язковою, суд вважає помилковими, оскільки в даному випадку, позивачем було порушено процедуру звернення за вказаною допомогою, визначену Порядком № 975 та Положенням про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 389 від 03.06.2013, а тому Міністерство оборони України не мало повноважень щодо прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні такої допомоги на підставі поданої безпосередньо до нього заяви та доданих документів, а відтак заява позивача була перенаправлена за належністю до комісаріату.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання надати до суду звіт про виконання судового рішення протягом семи днів з дня отримання копії рішення, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, з вищевикладеного вбачається, що суду надано право, а не обов`язок зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За встановлених у даній справі обставин, судом не вбачається підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.
Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, то ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Керуючись ст. 77, 242, 243, 251, 255 КАС України,
В И Р І Ш И В :
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не направлення протягом 15 днів з дня реєстрації всіх документів ОСОБА_1 розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 разом із заявою та доданими до неї документами.
3. Зобов`язати Київський міський військовий комісаріат направити до Міністерства оборони України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги передбаченої Законом України Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві разом із заявою та доданими до неї документами.
4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.І. Добрянська