Справа № 826/7160/16
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7160/16 Суддя (судді) першої інстанції: Кармазін О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфом» до Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд: визнати протиправним повернення без виконання Головним управлінням ДКС у м. Києві виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду від 28.08.2014 у судовій справі № 810/3396/13-а; зобов'язати ГУ ДКС у м. Києві виконати виконавчий лист Київського окружного адміністративного суду від 28.08.2014 у судовій справі № 810/3396/13-а про стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «Інтерформ» витрат на проведення судової експертизи у розмірі 46 809,00 грн. У заяві від 03.08.2017 позивач конкретизував, що зазначене повернення оформлено листом від 23.10.2015 № 05-08/1773-13326.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та інші наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до постанови Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2014 у справі № 810/3396/13-а вирішено, крім іншого, стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерформ» витрати, пов'язані із проведенням судової експертизи у розмірі 46 809 грн.

28 серпня 2014 року судом видано виконавчий лист про стягнення, зокрема, витрат за проведення експертизи у розмірі 46 809 грн., із зазначенням, що судове рішення набрало законної сили 07.08.2014.

06.04.2015 за № 02/148 стягувачем сформовано заяву про виконання судового рішення, яку подано до ГУ ДКС України у м. Києві.

19.05.2015 за № 06-08/2215-6014 ГУ ДКСУ у м. Києві стягувачу надано відповідь, в якій, крім іншого, зазначено, що списання коштів здійснюється з відповідного рахунку, на який такі кошти зараховані. Зазначено також, що згідно платіжного доручення від 10.10.2013 № 1544 кошти у сумі 46809,00 грн. були зараховані на рахунок Київського НДІ судових експертиз МЮУ № 0579 «Рахунок для зарахування до спеціального фонду державного бюджету власних надходжень бюджетних установ». Отже, як зазначено у відповіді, оскільки у Законі України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» бюджетні призначення на повернення витрат на проведення судових експертиз не передбачені, тому рахунки, з яких би здійснювалось таке відшкодування, в ГУ відсутні.

Вказаним листом позивачу повернуто виконавчий лист.

Надалі позивач звернувся до ГУ ДКСУ у Київській області із заявою від 16.07.2015 № 02/262 відносно повернення судового збору. Листом ГУ ДКСУ у Київській області від 05.08.2015 позивача проінформовано повернення судового збору. Водночас, на адресу ГУ ДКСУ у м. Києві направлено оригінал виконавчого листа від 07.08.2014 № 810/3396/13-а для повернення витрат з проведення судової експертизи.

06.08.2015 позивач звернувся до ГУ ДКСУ у м. Києві щодо повернення витрат на проведення судової експертизи, додавши копії судових рішень та зазначивши, що оригінал виконавчого листа надано ГУ ДКСУ у Київській області.

У відповідь на вказану заяву ГУ ДКСУ у м. Києві листом від 21.08.2015 № 05-08/1493-11017 повідомило позивача, що у поданому пакеті документів відсутній виконавчий лист Окружного адміністративного суду м. Києва, хоча цей виконавчий лист видавався Київським окружним адміністративним судом та в оригіналі був надісланий із вищезгаданим листом ГУ ДКСУ у Київській області. Зазначено також, що після отримання оригіналу виконавчого листа ГУ ДКСУ у м. Києві здійснить заходи щодо виконання рішення суду.

09.09.2015 листом № 02/311 «Щодо поновлення безспірного списання коштів» позивач знову звернувся до ГУ ДКСУ у м. Києві із нагадуванням вищенаведених обставин та просив виконати рішення суду.

Листом від 23.10.2015 № 05-08/1773-13326 ГУ ДКСУ у м. Києві рекомендувало позивачу звернутися до суду для внесення змін до рішення, а саме змінивши Державний бюджет України на ДПІ в Обухівському районі ГУ ДВС у Київській області. Враховуючи наведене, виконавчий лист повернуто без виконання. Вказана відповідь отримана позивачем 11.11.2015, що не заперечується відповідачем.

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся з позовом до суду, оскільки на його думку така бездіяльність та такі дії відповідача порушують його права, зокрема, щодо відшкодування витрат на судову експертизу на підставі рішення суду, яке підлягає безумовному виконанню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова, оформлена листом від 23.10.2015 № 05-08/1773-13326 ГУ ДКСУ у м. Києві виконати виконавчій лист виданий Київського окружного адміністративного суду від 28.08.2014 по справі № 810/3396/13-а з наведених у ній підстав є протиправною та підлягає скасуванню.

Однак, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів, або бюджетних установ, здійснюється Головним управлінням Казначейства відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. .42 845 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 6 Порядку, у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач надсилає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який перераховуватимуться кошти, оригінал виконавчого документа, судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності).

До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (платіжні доручення, квитанції про перерахування коштів до відповідного бюджету, довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів дізнання, досудового слідства та прокуратури тощо).

Згідно до п. 19 Порядку, безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету та/або заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами з відповідного рахунку, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів.

Частиною 2 статті 95 Конституції України визначено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих коштів.

Пунктом 1 статті 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Фінансування судово-експертної діяльності здійснюється згідно зі статтею 15 Закону України «Про судову експертизу» від 25.02.1994р. № 4038-ХІІ а саме:

- проведення науково-дослідними установами судових експертиз наукових розробок з питань організації та проведення судових експертиз фінансується за рахунок Державного бюджету України.

- проведення судових експертиз державними спеціалізованими установами у кримінальних провадженнях за дорученням слідчого, прокурора, суду та у справах про адміністративні правопорушення здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з Державного бюджету України.

- проведення судових експертиз, обстежень і досліджень судово-медичними та судово-психіатричними установами здійснюється за рахунок коштів, які безпосередньо і цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з державного чи місцевого бюджету, за винятком випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

- проведення судових експертиз, обстежень і досліджень у кримінальному провадженні державними спеціалізованими установами, судово-медичними та судово-психіатричними установами на замовлення підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, їх захисників, законного представника, потерпілого, його представника здійснюється за рахунок замовника.

Витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров'я України у цивільних і господарських справах відшкодовуються в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Проведення інших експертних досліджень і обстежень державними спеціалізованими установами здійснюється за рахунок замовника.

Державні спеціалізовані установи, а також фахівці, що не є працівниками цих установ, зазначені у статті 7 цього Закону, виконують інші роботи на договірних засадах.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, судом встановлено, що Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік» бюджетні призначення для відшкодування з Державного бюджету України понесених витрат на проведення судової експертизи не були передбачені.

Судова колегія наголошує, що органи Державної казначейської служби України не розроблюють та не затверджують Закон України «Про Державний бюджет України», а також не мають право законодавчої ініціативи щодо внесення змін до Закону. Крім того, не мають права самостійно встановлювати або змінювати видатки Державного бюджету України, оскільки статтями 119, 121 Бюджетного кодексу України встановлено відповідальність за нецільове використання бюджетних коштів та за порушення бюджетного законодавства.

Кабінет Міністрів України є вищим органом виконавчої влади та, зокрема, розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною радою України Державного бюджету України.

Пунктом 3 частини 2 статті 4 Бюджетного кодексу України визначено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та надходження витрати Державного бюджету України.

Згідно наданого платіжного доручення від 10.10.2013р. № 1544 кошти у сумі 46 809,00 грн. були зараховані на рахунок Київського НДІ судових експертиз МЮУ №0579 «Рахунок для зарахування до спеціального фонду державного бюджету власних надходжень бюджетних установ».

Отже, враховуючи, що у Законі України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» бюджетні призначення на проведення витрат на проведення судових експертиз не були передбачені, тому рахунки, з яких би здійснювалось таке відшкодування, в Головному управлінні Казначейства відсутні.

У разі визначення на законодавчому рівні відповідних видатків для здійснення таких виплат, Головне управління казначейства у межах компетенції здійснить відповідні заходи, спрямованні на повернення витрат на проведення судової експертизи у сумі 46 809,00 грн.

Згідно з пунктом 17 Порядку стягувачі, на користь яких прийняті судові рішення про стягнення надходжень бюджету, подають до органу Казначейства, на рахунки в якому зараховані надходження бюджету, документи, зазначені у п. 6 цього Порядку, крім випадків, передбачених п.23 цього Порядку.

У зв'язку з чим, для виконання рішення в частинні стягнення судового збору у загальній сумі 2 146,00 гри., сплачений згідно з платіжними дорученнями від 06.07.2012р. № 2, від 09.08.2012р. № 10 на рахунок, відкритий в Головного управління Державної Казначейської служби України у Київській області (код банку 820018), позивачу було запропоновано звернутись до Головного управління Державної Казначейської служби України у Київській області (у відповідності до п. 19 Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, листом від 16.07.2015р. № 02/262 позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа від 01.04.2014р. виданого Київським окружним адміністративним судом від 28.08.2014р. у справі № 810/3396/13-а в якій просив прийняти зазначену заяву та здійснити безспірне списання коштів державного бюджету за виконавчим листом у сумі 2 146,00 гри.

Як вбачається з листа Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області від 05.08.2015р. № 06-06/912-4933 позивачу було повернуто судовий збір у сумі 2 146,00 грн. відповідно до платіжного доручення від 05.08.2015р. № 402.

В подальшому Головне управління Казначейства листом від 21.08.2015р. №05- 08/1493-11017 на звернення позивача від 06.08.2015р. № 02/283 повернуло заявнику пакет документів, оскільки заявником не було подано оригінал виконавчого листа у відповідності до п. 6 Порядку.

На звернення позивача від 09.09.2015р. № 02/311 Головне управління Казначейства у листі від 23.10.2015р. №05-08/1773-13326 зазначила що позивач має право на підставі п. 1 ст. 94 КАС України звернутись до суду із заявою про внесення змін до рішення, а саме замінивши Державний бюджет України на ДПІ в Обухівському районні ГУ ДФС у Київській області.

Колегія суддів вважає доцільним зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тобто, в разі задоволення позовних вимог, всі понесені витрати присуджуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, посилання Головного управління Казначейства у листі від 23.10.2015р. №05-08/1773-13326 на необхідність звернення позивача до суду із заявою про внесення змін до рішення, а саме замінивши Державний бюджет України на ДПІ в Обухівському районні ГУ ДФС у Київській області є вірним та обґрунтованим.

В зв'язку з тим, що позивачем не було надано рішення суду про внесення змін до рішення Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2014р. у справі № 810/3396/13-а, про зміну боржника «замінивши Державний бюджет України на ДПІ в Обухівському районні ГУ ДФС у Київській області» та виконавчий лист відповідно, колегія суддів приходить до висновку, що Головне управління Казначейства не мало підстав для виконання виконавчого листа у відповідності до вимог п. 19 Порядку.

Таким чином, Головне управління Казначейства, листами від 06.05.2015р. №06-08/2215-6014, від 21.08.2015р. №05-08/1493-11017 та від 23.10.2015р. №05- 08/1773-13326 правомірно повернуло виконавчий лист та наданні додатки позивачу без виконання.

Частиною 1 ст. 9КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 коментованої статті передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності, свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Межі повноважень органів державної влади визначені ст. 19 Конституції України. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У своїй діяльності Головне управління Казначейства керується Конституцією України та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем'єр-міністра України, наказами Міністра фінансів України, дорученнями Міністра фінансів України, наказами Державної казначейської служби України, дорученнями Голови Державної казначейської служби України, актами місцевої держадміністрації, органів місцевого самоврядування.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Головне управління Казначейства, розглянуло заяви позивача та надало обґрунтовані відповіді, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, а отже не підлягають задоволенню.

Між іншим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачем було повідомлено ТОВ «Інтерфом», що в разі надання позивачем Головному управлінню Казначейства рішення суду про внесення змін до рішення Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2014р. у справі № 810/3396/13-а, про зміну боржника «замінивши Державний бюджет України на ДПІ в Обухівському районні ГУ ДФС у Київській області» та виконавчого листа відповідно, Головне управління Казначейства здійснить заходи щодо виконання виконавчого листа.

За таких обставин ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2018 року - скасувати, та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфом»- відмовити.

Повний текст постанови складено « 16» квітня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма