Справа № 159/1283/18
Суддя: Лесик В. О.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/1283/18
Провадження № 2-а/159/60/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Лесика В.О.,

за участі секретаря Жукової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі в порядку спрощеного позовного провадження, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону 1 полку 2 УПП в м. Києві ДПП ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти №2 батальйону 1 полку 2 УПП в м. Києві ДПП ОСОБА_4 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позивач обґрунтував позовні вимоги тим, що відповідач своєю постановою від 05.03.2018 року неправомірно притягнув його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 132-1 КУпАП України, та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за порушення Правил дорожнього руху. Позивач стверджує, що жодним чином не порушив вимоги Правил дорожнього руху, вказуючи при цьому на ряд порушень норм матеріального та процесуального права, допущених відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Позов обґрунтовується наступними обставинами: постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР № 266523 від 05.03.2018 року винесеною інспектором роти №2 батальйону 1 полку 1 УПП в м. Києві ДПП ОСОБА_2, позивача піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення правопорушення, передбаченої за ст. 132-1 КУпАП України. Згідно оскаржуваної постанови він 05.03.2018 року керував автомобілем НОМЕР_1, на а/д М-01 Київ Чернігів 41 км., перевозив вантаж, в повній комплектації не мав цепів на колеса, чим порушив п. 22.5 ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП України. Вказану постанову позивач вважає незаконною, винесеною з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема, не заперечуючи факту проїзду вказаним в оскаржуваній постанові транспортним засобом у час та місці зазначених у оскаржуваній постанові, відповідач заперечує факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП України.

Позивач ОСОБА_1будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, відзиву на позовну заяву не подав.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, зясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Як слідує із змісту ст. 245 КУпАП України, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобіганню правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При розгляді даної справи суд перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови на момент її винесення.

Позивачем наведено ряд обставин, якими він обґрунтовує свою непричетність до вчинення адміністративного правопорушення та порушення відповідачем норм процесуального та матеріального права. В суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин, які жодним чином не заперечені відповідачем.

Судом установлено, що інспектором роти №2 батальйону №1 полку №2 УПП м. Києва ДПП ОСОБА_2 05.03.2018 року винесено постанову серії ВР №266523 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ст. 132 - 1 КУпАП та накладено адмінстягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень за те, що він 05.03.2018 року керував автомобілем НОМЕР_1, на а/д М-01 Київ Чернігів 41 км., перевозив вантаж, в повній комплектації не мав цепів на колеса, чим порушив п. 22.5 ПДР.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 вказує на відсутність у його діях складу правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП України, та на порушення відповідачем норм закону при її винесенні.

Стаття 132-1 КУпАП України передбачає відповідальність, зокрема, за порушення правил проїзду великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами.

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 38 т (на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - до 40 т; для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Згідно п. 17 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 р. №30, великогабаритні та великовагові транспортні засоби повинні бути укомплектовані таким обладнанням:

не менш як двома противідкотними упорами для додаткової фіксації коліс автомобіля-тягача та кожного з причепів у разі вимушеної зупинки;

знаком "Об'їзд перешкоди з лівого боку" та знаком "Об'їзд перешкоди з правого боку" діаметром по 600 міліметрів кожний, виготовленими із світловідбивного матеріалу відповідно до вимог стандартів;

вісьмома конусами з горизонтальними світловідбивними смугами білого та червоного кольору, розташованими почергово (висота конусів - 600 міліметрів, ширина білих та червоних смуг - 150 міліметрів);

жорстким буксиром;

миготливим ліхтарем червоного кольору або знаком аварійної зупинки;

комплектом ланцюгів проти ковзання (в період з 1 жовтня до 1 квітня);

жилетом оранжевого кольору із світловідбивними елементами;

не менш як одним проблисковим маячком оранжевого кольору з автономним живленням, використання якого узгоджується з підрозділом Державтоінспекції.

Відповідно до супровідних документів вантажного АС3395ВО, якими керував, здійснюючи вантажні перевезення, був укомплектований згідно вимог чинного законодавства, про що свідчать підписи уповноважених осіб.

Комплект ланцюгів проти ковзання, які відповідно до оскаржуваної постанови були відсутні, були у наявності у автомобілі, але відповідач предявляв вимоги про наявність ланцюгів саме потрібної йому конфігурації та марки, хоча чинне законодавство не передбачає нормативних вимог для вказаних ланцюгів. Відповідачем було повідомлено, що на фото в Інтернеті значаться не такі ланцюги, як були у наявності у позивача, а тому він не бере до уваги мої пояснення.

Окрім вказаного, відповідно до п. 5 Дозволу №01 НГ на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, від 22.02.2018 р., на підставі якого здійснювався рух, відповідальність за обладнання транспортного засобу у відповідності з вимогами нормативних документів щодо руху великогабаритних та (або) великовагових транспортних засобів, Правилами дорожнього руху і пунктами цього дозволу, а також за його технічний стан несе організація : ТОВ «Негабарит-Сервіс», Україна, Волинська область, Ковельський р-н, смт. Люблінець, вул. Заводська, 7А.

Таким чином, за обладнання т/з під час здійснення руху по маршруту відповідальність несе юридична особа, а не фізична особа, як водій.

Із позовної заяви убачається, що на момент складання відносно позивача оскаржуваної постанови від 05.03.2018 року автомобіль, яким він керував, був укомплектований відповідно до вимог чинного законодавства

У судове засідання відповідач також не надав суду належних доказів та не довів факту вчинення позивачем зазначеного в постанові адміністративного правопорушення.

Крім цього, зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП України. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Вимогами ст. 251 КУпАП України встановлено перелік доказів в справі про адміністративні правопорушення.

Будь-які докази, передбачені ст. 251 КУпАП України, в підтвердження обставин, викладених в оскаржуваній постанові не вказані.

Відповідач жодним чином не заперечив обставин, стверджених позивачем, а тому, за вказаних вище обставин, права позивача, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушені діями відповідача щодо винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення.

З огляду на кількість та характер допущених відповідачем порушень норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваної постанови, така постанова не може вважатись законною.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправними та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, вважає, що для відновлення останнього необхідним і достатнім є визнання протиправною та скасування вказаної вище постанови в справі про адміністративне правопорушення, що позивач і просить.

Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що постанову від 05 березня 2018 року, винесену інспектором роти №2 батальйону №1 полку №2 УПП в м. Києві ДПП ОСОБА_2 в справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 132-1 КУпАП України, у виді штрафу в розмірі 510 грн. слід визнати протиправною та скасувати цю постанову.

Згідно вимог ч. 4 ст. 286 КАС України, апеляційні скарги на судові рішення у справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 9, 19, 25, 77, 211, 229, 241, 242, 245, 246, 250, 257-263, 286 КАС України, на підставі ст.ст. 7, 9, 33, п. 1 ст. 247, ст.ст. 251, 252, 280, 287, п. 3 ч. 1 ст. 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ЗУ "Про автомобільний транспорт", суд -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Постанову серії ВР №266523, винесену 05 березня 2018 року інспектором роти №2 батальйону №1 полку №2 УПП в м. Києві ДПП ОСОБА_2, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП України, скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Головуючий: В.О.Лесик