Справа № 304/395/18
Суддя: Чепурнов В. О.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 304/395/18
Провадження № 2-а/304/13/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

з участю секретаря судового засідання Гавій Л.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 304/395/18 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого сержанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №242023 від 18 березня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до поліцейського СРПП Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №242023 від 18 березня 2018 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18 березня 2018 року поліцейським ОСОБА_2 відносно неї було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 242023, згідно якої вона, того ж дня о 13.50 год. по вул. Ужанській в м. Перечин керуючи транспортним засобом марки «Шкода Фабія», р/н НОМЕР_1, порушила вимоги дорожнього знаку 3.21. ПДР України, а саме в'їзд заборонено, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно вказаної постанови її визнано винною у вчиненні вказаного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Вказану постанову вважає незаконною, такою, що не відповідає дійсності та вимогам чинного законодавства, оскільки вказаним автомобілем вона не керувала, його не паркувала та відповідно не могла вчинити зазначене у постанові адміністративне правопорушення. Інспектор проігнорувавши пояснення, ствердивши про порушення нею правил, забрав її документи та у поліцейському авто склав відносно неї постанову про накладення адміністративного стягнення. На підставі наведеного просить позов задовольнити.

У судовому засідання позивач ОСОБА_1 позов підтримала у повному обсязі та просила такий задовольнити, посилаючись на обставини позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце такого повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, а тому суд розглядає справу у його відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 268 КАС України.

На пропозицію суду, яку було викладено в ухвалі від 02 квітня 2018 року, подати відзив на позовну заяву, такий подано не було, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає положенням ч. 6 ст. 162 КАС України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши відеозапис з камери вуличного спостереження Перечинської міської ради в районі автостанції м. Перечин та інші матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Кодексу завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Кодексу місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні зокрема, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як розяснює п. 3 постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 06 березня 2008 року постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Згідно ст. 222 КУпАП до компетенції уповноважених працівників Національної поліції віднесено розгляд адміністративних порушень, передбачених ч. 1 ст. 122 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 18 березня 2018 року поліцейським Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_2 відносно позивача було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 242023, згідно якої вона, того ж дня о 13.50 год. по вул. Ужанській в м. Перечин керуючи транспортним засобом марки «Шкода Фабія», р/н НОМЕР_1, порушила вимоги дорожнього знаку 3.21. ПДР України, а саме в'їзд заборонено, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно вказаної постанови позивача визнано винною у вчиненні такого правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті пятдесят пять) грн. (а. с. 6).

Разом з цим, в ході судового засідання встановлено відсутність будь-яких належних та допустимих доказів порушення ОСОБА_1 вимог чинного законодавства, а саме того, що позивач порушила вимоги дорожнього знаку 3.21. ПДР України та вїхала на територію, де вїзд заборонено. Навпаки, з переглянутого у судовому засіданні відеозапису камер спостереження Перечинської міської ради в районі автостанції м. Перечин (місце винесення оскаржуваної постанови), вбачається, що автомобіль марки «Шкода Фабія», р/н НОМЕР_1, заїхав на заборонену територію під керуванням особи чоловічої статі.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 27 цього Кодексу штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян і посадових осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не було належним чином враховано та дотримано вищенаведених норм чинного законодавства України.

З врахуванням того, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення відповідачем порушено норми діючих нормативно-правових актів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 6-10, 14, 241-244, 246, 251, 286 КАС України, ст. ст. 7, 33, 222, 251, 258, 288 КУпАП, постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року, Законом України «Про національну поліцію», Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395, суд, -

У Х В А Л И В :

адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до поліцейського СРПП Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого сержанта поліції ОСОБА_2 (місцезнаходження: 89200 Закарпатська область м. Перечин, вул. Ужгородська, № 37) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 242023 від 18 березня 2018 року задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 242023 від 18 березня 2018 року, винесену поліцейським СРПП Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшим сержантом поліції ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті пятдесят пять) грн. скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається у письмовій формі до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:ОСОБА_3