Справа № 806/1230/18
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року м.Житомир справа № 806/1230/18

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхова С.В.,

секретар судового засідання Матвеєєва В.К.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом та просить визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо відмови у наданні їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність, зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву про надання такого дозволу та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність та ведення особистого селянського господарства, площею 1,00 га, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради, Житомирського району, Житомирської області. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Миролюбівської сільської ради, Житомирського району, Житомирської області, однак отримала відмову у наданні такого дозволу, яка мотивована тим, що бажана земельна ділянка не відповідає місцерозташуванню відповідно до сформованого переліку земельних ділянок, які можуть бути передані для подальшої безоплатної приватизації. Вважаючи надану відмову протиправною та такою, що суперечить не лише нормам національного законодавства, але й нормам міжнародного.

Ухвалою суду від 13.03.2018 відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання на 05.04.2018.

05.04.2018 у судовому засідання оголошено перерву до 10.04.2018.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі з підстав викладених в адміністративному позові.

Представник відповідача у судове засідання, яке було призначене на 10.04.2018 о 09:00 не з'явився, однак в той самий день о 09:15, через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із неможливістю прибути у судове засідання та необхідністю надання додаткових документів. Суд дане клопотання до уваги не приймає, оскільки було подане із запізненням.

02.04.2018 на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов (а.с.29-30). Представник відповідача, обґрунтовуючи свою правову позицію, пояснив, що Головним управлінням Держгеокадастру в Житомирській області було запропоновано обрати іншу земельну ділянку з переліку земель, які передаються в межах безоплатної приватизації на території області, оскільки бажану ділянку не можливо ідентифікувати з доданих графічних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 10.08.1974 по 05.06.2000 працювала продавцем в с.Миролюбівка Сінгурівського споживчого товариства Житомиського району (а.с.20-23). Відповідно до рішення одинадцятої сесії Миролюбівської сільської ради XXVI скликання від 26.02.2004 надано згоду для безоплатного надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель резерву Миролюбівської сільської ради громадянам (ОСОБА_1 згідно п.19 додатку 1 до рішення від 26.02.2004 земельна ділянка площею 1,00 га). Після підготовки необхідних документів у вересні 2017 року звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Миролюбівської сільської ради, Житомирського району, Житомирської області. Однак, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 10.10.2017 №Т-13571/0-11088/6-17 відмовило у наданні такого дозволу, з мотивів невідповідності місця розташування земельної ділянки об'єктам, які у четвертому кварталі 2017 року по Житомирській області можуть передаватися у межах безоплатної приватизації, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №413 від 07.06.2017 (а.с.24).

Згодом, ОСОБА_1 замовивши нове викопіювання земельної ділянки у Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, повторно звернулася у листопаді 2017 року до відповідача із вищевказаною заявою, додавши до неї передбачені законодавством документи, однак вдруге отримала відмову у наданні такого дозволу викладену у листі від 22.11.2017 за №Т-15338/0-11939/6-17 з тих самих підстав (а.с.25).

Надаючи правову оцінку відмовам у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що викладена у листах Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 10.10.2017 №Т-13571/0-11088/6-17 та 22.11.2017 за №Т-15338/0-11939/6-17, суд зважає на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Земельним кодексом України.

Так, в силу положень ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до п. "а" ч.3 ст.22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Таким чином, частина 3 ст. 22 Земельного кодексу України надає право громадянам набувати у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, до яких належать сільськогосподарські та несільськогосподарські угіддя.

Відповідно до ст. 33 Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Згідно з п. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений статтею 118 Земельного кодексу України, зокрема частиною 6 передбачено. що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до абз.1 ч.7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу вказаних норм, вбачається, що відповідач за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою має право вчинити лише такі дії, а саме: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або надати мотивовану відмову у його наданні, - з підстав, які прямо передбачені статтею 118 ЗК України.

Перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, при цьому зобов'язує орган державної влади у випадках прийняття рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Пунктом "б" ч. 1 ст. 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га.

Крім того, ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відтак, зі змісту листів від 10.10.2017 №Т-13571/0-11088/6-17 та 22.11.2017 за №Т-15338/0-11939/6-17 Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області випливає, що відмовою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки слугувало, посилання відповідачем на постанову Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 про «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», якою затверджена Стратегія удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, яка на думку відповідача, регулює порядок передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність та відповідно якої формується перелік ділянок, які можуть передаватися у межах норм безоплатної приватизації.

Слід наголосити, як визначено Стратегією її реалізація дасть змогу: забезпечити функціонування ефективної та прозорої системи управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності з урахуванням рішень та рекомендацій тридцять п'ятої сесії Комітету по всесвітній продовольчій безпеці міжнародної конференції по аграрній реформі і розвитку сільських регіонів - сприяння забезпеченню продовольчої безпеки і розвитку сільських регіонів шляхом удосконалення системи землекористування; забезпечити раціональне використання земель сільськогосподарського призначення державної власності з урахуванням інтересів суспільства, територіальних громад та держави; оптимізувати структуру, площі земель державної власності і систему землекористування; актуалізувати дані Державного земельного кадастру; провести консервацію деградованих, малопродуктивних і техногенно забруднених земель та рекультивацію порушених земель; удосконалити механізм управління у сфері використання та охорони земель, збереження та відтворення родючості ґрунтів; припинити господарське використання екологічно небезпечних, економічно неефективних земельних ділянок та їх залуження або заліснення; знизити рівень корупції та мінімізувати соціальну напругу у сфері земельних відносин; підвищити ефективність державної земельної політики, прискорити проведення земельної реформи; сприяти цивілізованому розв'язанню проблем у сфері земельних відносин, підвищити рівень довіри ділових кіл і суспільства до системи земельних відносин.

Тобто, її реалізація не стосується правовідносин, які вирішуються у даній адміністративній справі і ця Стратегія не спростовує норми Земельного кодексу України, а кореспондується з ними.

У контексті викладеного судом з'ясовано, що ОСОБА_1 при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою додала викопіювання з кадастрової карти з бажаним місцем розташуванням земельної ділянки для її ідентифікації під час перевірки відповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Однак їй відмовлено у наданні такого дозволу у зв'язку із невідповідністю місця розташування земельної ділянки об'єктам, які можуть передаватися у межах безоплатної приватизації. Крім того, представником відповідача у відзиві на адміністративний позов, наголошено, що дану земельну ділянку не можна ідентифікувати з доданих графічних матеріалів.

Суд критично ставиться до вказаних тверджень відповідача, оскільки з приєднаних позивачем до заяв викопіювань можливо ідентифікувати бажану земельну ділянку на місцевості, зокрема дане викопіювання містить прив'язку земельної ділянки до відповідного населеного пункту (с.Миролюбівка), вказано номер земельної ділянки згідно проведеного розподілу земельних ділянок між працівниками соціальної сфери (згідно рішень Миролюбівської сільської ради Житомирського району від 28.07.2000 та від 26.02.2004).

Будь-яких спеціальних вимог до графічних матеріалів у ст.118 ЗК України не встановлено, крім зазначення бажаного місця розташування земельної ділянки.

Крім того, як зазначила представник позивача, дане викопіювання було замовлене та надано ОСОБА_1 саме Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області.

Відтак, суд зазначає, що до поданих заяв позивачем було надано належні графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, що є підставою для вирішення питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі у власність для ведення особистого селянського господарства на території Миролюбівської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Одночасно, суд вказує, що згідно ч. 7 ст.118 Кодексу підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, діючим законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Отже, зазначена у листі відповідача підстава відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не підпадає ні до однієї з підстав, визначених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

Проаналізувавши вищевикладене, суд наголошує, що Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області протиправно відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення з підстав невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів та містобудівної документації, зокрема, в тому числі неможливості точно визначити місце розташування вказаної земельної ділянки відповідно наданих графічних матеріалів.

Перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Отже, саме по собі судове рішення про визнання протиправною відмови у наданні дозволу не відновлює порушеного права позивача.

Варто вказати, що Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

В свою чергу, у відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відмови Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою у власність для ведення особистого селянського господарства є протиправним.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач з урахуванням його правової оцінки у рішенні.

Частиною 1 ст.2 КАС України вказано, серед іншого, що завданням адміністративного судочинства є вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Вказана норма, у сукупності з наведеними положеннями ч.4 ст. 245 КАС України та наявністю у відповідача права діяти на власний розсуд, покладає на суд обов'язок зобов'язати відповідача вирішити питання щодо якого звернулася позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У зв'язку з тим, що за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 відповідачем не надано дозволу на розроблення проекту землеустрою, тому належним захистом прав позивача та з метою невтручання в дискреційні повноваження відповідача, суд вважає за необхідне керуючись ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, шляхом визнання протиправними відмов Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,0 га, що знаходиться на території Миролюбівської сільської ради, які оформлені листами від 10.10.2017 №Т-13571/0-11088/6-17 та 22.11.2017 за №Т-15338/0-11939/6-17 та зобов'язати повторно розглянути вказані заяви, оскільки будь-яких перешкод для їх розгляду, крім тих, які вже розглянуті судом, відповідачем не зазначено та судом не встановлено, крім того жодних доказів тому, що місце розташування обраної позивачами земельної ділянки не відповідає затвердженим у встановленому законом порядку генеральним планам населених пунктів та іншій містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко-економічних обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, а також проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, відповідачем не надано.

За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Приписами частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що передбачено ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідачем не доведено правомірності своїх дій та рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними відмови Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 1,00 га, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради, Житомирського району, Житомирської області, які оформлені листами від 10.10.2017 року №Т-13571/0-11088/6-17 та від 22.11.2017 року №Т-15338/0-11939/6-17.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (10002, м.Житомир, вул.Довженка, 45, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Миролюбівської сільської ради, Житомирського району, Житомирської області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) 704 (сімсот чотири) грн 80 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов

Повне судове рішення складене 16 квітня 2018 року