Справа № 554/1230/18
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 18.04.2018 Справа № 554/1230/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 квітня 2018 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді Савченка А.Г.

при секретарі Гречка Є. В.

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції України рядового поліції Клочана Дмитра Михайловича, третя особа Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови,

в с т а н о в и в :

23.02.2018 позивач ОСОБА_3 звернувся з цим позовом до суду, в якому зазначив, що 13.02.2018 відповідно до постанови серії БР № 647090 відповідачем в особі інспектора патрульної поліції Клочана Д. М. він на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 255 грн. за те, що о 21 год. 49 хв. цього ж дня він керував автомобілем НОМЕР_1 та на вулиці Європейська, 104 в м. Полтаві здійснив зупинку безпосередньо на перехресті, чим порушив пп. «и» п. 15.9 Правил дорожнього руху України (далі - Правил).

Заперечуючи факт вчинення інкримінованого йому порушення Правил, він зазначив, що у вказаному місці дійсно здійснив вимушену зупинку на прохання одного з пасажирів, який знаходився в салоні його автомобіля, та якому стало зле з тим, щоб надати йому допомогу. При цьому про вимушену зупинку він повідомив включенням світлових знаків аварійної зупинки транспортного засобу. Саме в цей час до нього і дійшли працівники патрульної поліції, які й винесли щодо нього постанову про накладення адміністративного стягнення за вказане порушення, яку він вважає незаконною та просить її скасувати.

В судовому засіданні його представник наполягав на задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених в позовній заяві.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, подавши до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, наголошуючи, що позивач дійсно допустив інкриміноване йому порушення Правил, за що у визначеній законом процедурі був підданий адміністративному стягненню, постанову про що він вважає законною та обгрунтованою. Він також подав клопотання про розгляду справи без його участі.

Представник третьої особи в суді заперечувала проти задоволення позову, наголошуючи, що позивач допустив інкриміноване йому порушення вимог Правил, в зв'язку з чим у визначеній законом процедурі був підданий адміністративному стягненню, постанова про що є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Приписами ст. 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 2. ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 3 КУпАП).

У відповідності до частини 1 ст. 122 КУпАП відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Підпунктом «и» п. 15.9 Правил встановлено заборону зупинки ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

В судовому засіданні судом було досліджено відео з нагрудної камери поліцейського, надане відповідачем разом з відзивом на позов.

З наданого відеозапису вбачається здійснення позивачем зупинки ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду, чого у спілкуванні з поліцейськими не заперечує і останній, наголошуючи, що зупинку транспортного засобу він здійснив виключно для висадки пасажирів, які до цього були в салоні його автомобіля. Ні він, ні будь-хто із присутніх на місці події осіб, які були разом з позивачем, не заявляють про погіршення стану здоров'я будь-кого з них, як причину вимушеної зупинки, про що стверджує в суді представник позивача. Поведінка кожного з них, на думку суду, не свідчить про те, що хтось із них перебував у хворобливому або іншому стані, який би свідчив про необхідність надання їм медичної чи іншої допомоги.

Аналіз змісту спілкування поліцейських з позивачем свідчить про висловлення обурення останнім вибірковим ставленням працівників поліції до порушників Правил, яке зводиться до його незадоволення тим, що за аналогічне порушення іншими учасниками руху, яке мало місце в той же час в безпосередній близькості до місця, де він зупинився, ті не були притягнуті до відповідальності.

Отже, судом встановлено, що позивач дійсно допустив інкриміноване йому порушення Правил.

Суд вважає необґрунтованим твердження представника позивача про порушення відповідачем встановленої КУпАП процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а отже і протиправності винесення ним оскаржуваної постанови.

При цьому суд виходить з того, що згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, як, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга і третя статті 122).

У відповідності до ч. 2 ст. 258 КУпАП (в редакції, чинній з 08.08.2015 р. згідно із Законом України від 14.07.2015 р. № 596-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху») протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч. 4 ст. 258).

Згідно з ч.1 п.1 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (далі по тексту Інструкція № 1395) справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (ч. 2 п. 1 розділу III Інструкції № 1395).

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що цих вимог закону з огляду на вищенаведені норми ч. 4 ст. 258 КУпАП та ч. 2 п. 1 розділу III Інструкції № 1395 відповідачем при притягненні до адміністративної відповідальності позивача дотримано.

Твердження представника позивача про непред'явлення доказів вчинення правопорушення позивачу спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Щодо тверджень представника позивача про неналежність запису з нагрудної камери поліцейського в якості доказу, суд зазначає, що на вказаний відеозапис є посилання у постанові серії БР № 647090, винесеній 13.02.2018 року, який був досліджений в суді, а тому вказані доводи не впливають на належність даного відеозапису як доказу.

Враховуючи викладене, суд вважає правомірною постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 647090 від 13.02.2018 р., винесену інспектором Клочаном Д. М. про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 1 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 грн. та не вбачає підстав для її скасування, а отже для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями ст. ст. 241-243, 246, 250-251, 286 КАС України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції України рядового поліції Клочана Дмитра Михайловича, третя особа Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя А. Г. Савченко