Справа № 826/15194/17
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

10 квітня 2018 року № 826/15194/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Власенкової О.О., за участі секретаря судового засідання Карпенка Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (далі також позивач)

до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерств

юстиції України (далі також відповідач)

третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
24.11.2017 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив скасувати рішення Експертно-кваліфікаційної комісії Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 27.07.2016 № 6(9) про присвоєння кваліфікації судового експерта зі спеціальності за видом судової експертизи "військова", індекс та вид експертної спеціальності "16.1 Військові дослідження", та видачу свідоцтва експерта №501-16 ОСОБА_2 .

Позов вмотивовано тим, що рішення про присвоєння ОСОБА_2 кваліфікації судового експерта зі спеціальності "16.1 Військові дослідження" прийняте неправомочним складом Експертно-кваліфікаційної комісії Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, оскільки в її складі всупереч приписам статті 17 Закону України "Про судову експертизу" не було двох фахівців з тієї ж експертної спеціальності і того класу, з яких присвоєно кваліфікацію, та які мають кваліфікацію судового експерта та стаж практичної роботи за спеціальністю не менше п`яти років.

Отримавши кваліфікацію судового експерта з порушенням законодавства судовий експерт ОСОБА_2 склав висновок експерта у кримінальному провадженні, який містив неправильні висновки, завідомо неправильну оцінку та перекручування фактів, в тому числі стосовно позивача, що призвело до порушення його прав та заподіяло йому моральну шкоду та шкоду його діловій репутації.

Інших підстав для визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення позивачем у позовній заяві не наведено.

Відповідач у письмовому відзиві та в запереченні на позов вказав на необґрунтованість позовних вимог, просив відмовити у їх задоволені, стверджуючи про правомочний склад Експертно-кваліфікаційної комісії Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, а також про те, що атестація судового експерта ОСОБА_2 не призвела до жодних юридичних наслідків для позивача, оскільки відсутній прямий причинно-наслідковий зв`язок між оскаржуваним рішенням та висновком цього судового експерта, на який вказує позивач.

Водночас відповідач наполягав на залишенні без розгляду позовної заяви у зв`язку з пропуском позивачем установленого Кодексом адміністративного судочинства України шестимісячного строку звернення до суду, вказуючи на те, що позивач значно раніше, ніж він зазначив в позові, дізнався та повинен був дізнатися про порушення своїх прав у зв`язку з атестуванням ОСОБА_2 як військового експерта

Представник відповідача в судовому засіданні просив залишити позов без розгляду, а потім відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у письмових клопотанні, відзиві та запереченні відповідача.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлений про його проведення. Письмових пояснень щодо позову до суду також не надав.

У судовому засіданні 14.03.2018 суд в установленому порядку перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні.

Відповідно до ухвали від 30.03.2018 суд вийшов із письмового провадження у зв`язку зі зверненням позивача до суду з клопотанням про долучення доказів та витребування нових доказів, для чого судом призначено судове засідання на 10.04.2018.

Відповідач та третя особа в судове засідання 10.04.2018 не прибули, хоча повідомлені належним чином.

Позивач надав пояснення стосовно клопотання про долучення до справи письмових доказів, а саме засвідчених ним копій документів, які раніше були подані разом з позовною заявою та не засвідчені його власним підписом, а також інших, що вирішено судом. На задоволенні клопотання в частині витребування нових доказів від Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України позивач у судовому засіданні не наполягав.

Вирішуючи цей спір, суд виходить із такого.

Як вбачається з матеріалів справи, третім відділом з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні від 15.04.2014 №0000384 за фактами втрати службовими особами управління СБУ в Луганській області документів, що містять державну таємницю, та недбалого ставлення останніх до своїх обов`язків, внаслідок чого 06.04.2014 захоплено адміністративну будівлю названого управління та стрілецьку зброю, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 329, частиною другою статті 425 Кримінального кодексу України.

У цьому кримінальному провадженні позивач був допитаний у якості свідка.

У ході згаданого кримінального провадження призначено судову військову експертизу, проведення якої доручено судовому експерту третього кваліфікаційного класу відділу військових експертиз Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ОСОБА_2 , який має кваліфікацію судового експерта за спеціальністю "Судова експертиза" (свідоцтво №501-16 від 27.07.2016, діє до 27.02.2021) та стаж експертної роботи з 2014 року.

За результатами експертизи судовим експертом ОСОБА_2 складено висновок експерта від 26.10.2016 №6098/16ДСК.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах третього відділу з розслідування кримінальних проваджень управлінь з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України від 26.12.2016 закрито кримінальне провадження від 15.04.2014 №0000384 на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з встановленням відсутності в діянні службових осіб управління СБУ в Луганській області складу кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 329, частиною другою статті 425 Кримінального кодексу України.

В указаній постанові про закриття кримінального провадження стосовно висновку експерта від 26.10.2016 №6098/16ДСК зазначено про таке.

Згідно з висновком експерта законодавчими (нормативними) актами України передбачено обов`язок керівництва та інших військовослужбовців управління СБУ в Луганській області планувати та організовувати оборону адмінбудівлі управління, і що саме дії …. керівників цього регіонального органу СБУ призвели до захоплення 06.04.2014 адміністративної будівлі управління СБУ, втрати документів, що містять державну таємницю, озброєння та іншого військового майна.

Проте зазначений висновок складений з порушенням вимог Закону України "Про судову експертизу" та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, згідно з якими експерт зобов`язаний особисто провести повне дослідження, дати обґрунтований та об`єктивний висновок на поставлені питання.

Так, в описовій та резолютивній частинах висновку експерт не вказав:

- жодного нормативного акту, яким визначено компетенцію службових осіб управління СБУ в Луганській області по плануванню та організації оборони будівлі Управління;

- коло службових обов`язків, покладених на кожного керівника управління СБУ в Луганській області цим актом у встановленому законом порядку;

- які конкретно обов`язки й у якому порядку керівники управління СБУ в Луганській області повинні були виконати напередодні штурму будівлі цього управління та під час штурму;

- чи мали вони реальну можливість виконати ці обов`язки в даній обстановці;

- в чому саме виявилися допущені керівниками управління СБУ в Луганській області порушення службових обов`язків з посиланням на вимоги конкретних статей законодавчих та нормативних актів.

Тобто експерт дав неправильну оцінку подіям 06.04.2014 та не відобразив у повному обсязі всі факти, які мали місце в той період часу, внаслідок чого зробив висновки, що не відповідають об`єктивній дійсності та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

З посиланням на частину десяту статті 101 Кримінального процесуального кодексу України у постанові про закриття кримінального провадження зазначено про неможливість використання зазначеного висновку експерта як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки він суперечить діючому законодавству та матеріалам досудового розслідування.

Суд погоджується з позивачем, що оскільки станом на 06.04.2014 полковник юстиції ОСОБА_1 обіймав посаду першого заступника начальника управління СБУ в Луганській області, то вищевказаний висновок експерта, в тому числі й викладені в ньому висновки, стосуються і його.

Станом на час вирішення цієї справи суду не надано доказів щодо скасування в установленому законом порядку вищевказаної постанови про закриття кримінального провадження.

З метою з`ясування обставин, що стосуються питань атестування судових експертів, а потім з питань правомірності отримання ОСОБА_2 кваліфікації судового експерта за спеціальністю "16.1 Військові дослідження", ОСОБА_1 упродовж травня-вересня 2017 року неодноразово звертався до керівництва Міністерства юстиції України та Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України щодо надання роз`яснень з різних питань, пов`язаних із призначенням та проведенням судової експертизи, атестуванням судових експертів.

Так, у заяві від 14.05.2017, адресованій Міністерству юстиції України, позивач просив надати роз`яснення окремих вимог Закону України "Про судову експертизу", Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2015 №301/5, Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертиз досліджень та науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5.

Листом від 26.05.2017 №20221/Ж-13575/ 9 Міністерство юстиції України надало позивачу запитувані роз`яснення.

У скарзі від 14.06.2017, адресованій Міністерству юстиції України, позивач просив призначити та провести в Міністерстві юстиції України службове розслідування за фактом порушення членами експертно-кваліфікаційної комісії Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України 27.07.2016 вимог статті 17 Закону України "Про судову експертизу" при прийнятті рішення №6 (9) про присвоєння кваліфікації судового експерта з спеціальності (вид с удової експертизи військова, індекс та вид експертної спеціальності 16.1 Військові дослідження) ОСОБА_2 та видачі йому свідоцтва експерта №501-16, оскільки у складі експертно-кваліфікаційної комісії Київського науково-дослідного інституту судових експертиз міністерства юстиції України були відсутні на той час обов`язкові мінімум 2 фахівця з вищевказаної спеціальності, які б мали стаж практичної експертної роботи за даною спеціальністю не менше п`яти років. За результатами службового розслідування притягнути винних осіб членів експертно-кваліфікаційної комісії Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України до дисциплінарної відповідальності, а також вирішити питання про позбавлення ОСОБА_2 кваліфікації судового експерта з указаної вище спеціальності.

Саме з цього листа суд вбачає, що станом на час його написання, тобто з 14.06.2017 позивач знав про оскаржуване рішення Експертно-кваліфікаційної комісії Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 27.07.2016, з яким не погоджувався.

При цьому суд не бере до уваги доводи відповідача про пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду, в обґрунтування яких він вказує на те, що ОСОБА_1 значно раніше, ніж за 6 місяців до звернення до суду був обізнаний з процедурою присвоєння кваліфікації судового експерта та з вимогами до експертно-кваліфікаційної комісії, встановленими Законом України "Про судову експертизу", знав про відсутність в Україні військової експертизи як виду та експертної спеціальності 16.1 Військові дослідження, а отже й про відсутність у експертів стажу роботи за цим видом та спеціальністю судової експертизи, оскільки є висококваліфікованим фахівцем з військовою та юридичною освітою, який 10 років працював у військовій прокуратурі на слідчих та прокурорських посадах, а потім в органах Служби безпеки України. Про обізнаність позивача щодо відсутності в Україні військової експертизи, за висновком відповідача, можна дійти висновку з його інтерв`ю Інтернет-виданню "Гордон", опублікованого в Інтернет-мережі 02.11.2016. Крім того, відповідач вважає, що про порушення свого права, за захистом якого позивач звернувся до суду, він також дізнався 11.04.2017, станом на час звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення ОСОБА_2 злочину у зв`язку зі складенням завідомо неправдивого висновку експерта. До того ж про присвоєння кваліфікації судового експерта ОСОБА_2 позивач міг дізнатися з Реєстру атестованих судових експертів, який є вільному доступі.

За висновком суду такі доводи відповідача ґрунтуються на його суб`єктивних припущеннях, оскільки сам по собі високий освітній та фаховий рівень позивача, значний практичний досвід роботи в правоохоронних органах, презумпція знання законів не можуть бути доказом того, що він знав чи повинен був знати про прийняття відповідачем оскаржуваного рішення від 27.07.2016 №6(9) про присвоєння кваліфікації судового експерта ОСОБА_2 , яке вважає протиправним.

Також хибними є доводи відповідача про можливість позивача отримати інформацію про протиправність атестації ОСОБА_2 як військового експерта із Реєстру атестованих судових експертів, оскільки Реєстр не містить інформації стосовно процедури прийняття рішення про таку атестацію.

Інших доказів стосовно того, що позивач раніше, ніж 14.06.2017 дізнався чи повинен був дізнатися про порушення своїх прав оскаржуваним рішенням, за захистом яких він звернувся до суду, судом не здобуто. До того ж судом враховано, що оскаржуване рішення не оприлюднювалося, не доводилося до відома позивача та позивач не був присутній при його прийнятті. У зв`язку з викладеним у судовому засіданні 10.01.2018 судом відмовлено в задоволені клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Відтак, саме з 14.06.2017 почався перебіг шестимісячного строку, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, для звернення позивача до суду, перебіг якого закінчився 14.12.2017, тому його звернення до суду з позовом 24.11.2017 відбулося в межах установленого законом строку

Що стосується прийняття відповідачем оскаржуваного наказу, то суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Рішенням Експертно-кваліфікаційної комісії Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 27.07.2016 №6(9) присвоєно кваліфікацію судового експерта за спеціальністю "16.1 Військові дослідення" в.о.старшого наукового співробітника відділу військових експертиз ОСОБА_2 .

На підставі цього рішення ОСОБА_2 видано свідоцтво №501-16 про присвоєння кваліфікації судового експерта з правом проведення військових експертиз за спеціальністю "16.1 Військові дослідження" строком дії до 27.07.2021.

Рішення прийнято комісією у складі: заступника голови комісії ОСОБА_3 , секретаря Юдіної О.В., членів комісії: Стельмах О.М., ОСОБА_4 , Шимановського С.О., Буратевича О.І., ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Шмерего О.Б., ОСОБА_8 , Павленко О.В., Лисенка О.В., Ониська В.В та за участі ОСОБА_2 на підставі наданих для цього документів: подання, характеристики, проектів висновків, виконаних ОСОБА_2 та рецензій на них.

На підставі указаного рішення судовому експерту ОСОБА_2 видано свідоцтво №501-16 про присвоєння кваліфікації судового експерта з правом проведення військових експертиз за спеціальністю "16.1 Військові дослідження".

Законом України "Про судову експертизу" (далі - Закон) визначено правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя України незалежною, кваліфікованою і об`єктивною експертизою, орієнтованою на максимальне використання досягнень науки і техніки.

Відповідно до статті 7 цього Закону судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ.

До державних спеціалізованих установ належать:

- науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України;

- науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України;

- експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Згідно зі статтею 8 Закону організація науково-методичного забезпечення судово-експертної діяльності та організаційно-управлінські засади діяльності державних спеціалізованих установ покладаються на міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, до сфери управління яких належать державні спеціалізовані установи, що здійснюють судово-експертну діяльність.

Статтею 10 Закону визначено, що судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань.

Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності.

За змістом статті 16 Закону метою атестації судового експерта є оцінка професійного рівня фахівців, які залучаються до проведення судових експертиз або беруть участь у розробках теоретичної та методичної бази судової експертизи. Залежно від спеціалізації їм присвоюється кваліфікація судового експерта з правом проведення певного виду експертизи.

Метою атестації працівників державної спеціалізованої установи, які залучаються до проведення судових експертиз та/або беруть участь у розробленні теоретичної та науково-методичної бази судової експертизи, є оцінка рівня їх спеціальних знань та відповідність займаній посаді.

Залежно від спеціалізації і рівня підготовки працівникам державної спеціалізованої установи присвоюються кваліфікація судового експерта і кваліфікаційний клас.

Порядок проведення атестації та присвоєння чи позбавлення кваліфікаційних класів судового експерта визначається міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, до сфери управління яких належать державні спеціалізовані установи, що здійснюють судово-експертну діяльність.

Згідно зі статтею 17 Закону для присвоєння та позбавлення кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів створюються експертно-кваліфікаційні комісії при міністерствах та інших центральних органах виконавчої влади, до сфери управління яких належать державні спеціалізовані установи, що здійснюють судово-експертну діяльність.

До складу експертно-кваліфікаційних комісій входять найбільш досвідчені фахівці та науковці, які мають кваліфікацію судового експерта та стаж практичної роботи за спеціальністю не менше п`яти років. Серед них має бути не менше двох фахівців тієї експертної спеціальності і того класу, з яких комісія проводить атестацію, присвоює кваліфікацію судового експерта або кваліфікаційний клас, а також фахівець з процесуальних питань судової експертизи.

Розділом І Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2015 №301/5 (далі Положення №301/5), поміж іншого, визначено:

- організаційні засади, завдання та порядок діяльності експертно-кваліфікаційних комісій, які діють у науково-дослідних установах судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - ЕКК);

- порядок проведення атестації з метою присвоєння та підтвердження кваліфікації судового експерта в ЦЕКК та ЕКК;

- порядок видачі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, його дубліката, переоформлення та анулювання свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ «Організаційні засади, завдання та порядок діяльності експертно-кваліфікаційних комісій, які діють у науково-дослідних установах судових експертиз Міністерства юстиції України» Положення №301/5 основними завданнями ЕКК є:

1) визначення рівня професійної підготовленості працівників НДУСЕ шляхом їх атестації з метою присвоєння (підтвердження) кваліфікації судового експерта та/або кваліфікаційного класу;

2) розгляд питань дисциплінарної відповідальності судових експертів НДУСЕ.

За змістом пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення №301/5 склад ЕКК формується з постійних і змінних членів. Постійний склад ЕКК затверджується головою ЦЕКК за поданням керівника НДУСЕ. До постійного складу ЕКК входять голова, його заступник, секретар, фахівець з процесуальних питань судової експертизи та представник Міністерства юстиції України, який є членом ЦЕКК.

Змінний склад затверджується головою ЕКК.

До змінного складу ЕКК входять найбільш досвідчені фахівці, які мають кваліфікацію судового експерта та стаж практичної роботи за спеціальністю не менше п`яти років.

У разі розгляду питання щодо присвоєння кваліфікації судового експерта з експертної спеціальності, фахівці з якої відсутні в установі, чи нової експертної спеціальності до змінного складу ЕКК можуть залучатись фахівці інших НДУСЕ, провідні фахівці відповідної галузі знань наукових установ, навчальних закладів інших державних органів (за згодою).

До участі в засіданні ЕКК запрошуються не менше двох фахівців з тієї експертної спеціальності (кваліфікаційного класу), з якої комісія проводить атестацію з метою присвоєння (підтвердження) кваліфікації (кваліфікаційного класу) судового експерта або розглядає питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з пунктами 7-9 Положення №301/5 засідання комісії проводяться за потреби та є правомочним, якщо в ньому беруть участь не менше 2/3 її постійного складу та не менше двох фахівців тієї експертної спеціальності, з якої комісія проводить атестацію щодо присвоєння (підтвердження) кваліфікації (кваліфікаційного класу) судового експерта або розглядає питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Пунктом 11 указаного Положення визначено, що ЕКК за результатами атестації приймає рішення, форма якого наведена у додатку 1 до цього Положення, простою більшістю голосів присутніх на засіданні її членів.

Наведене дає підстави суду дійти висновку, що питання атестації судового експерта ОСОБА_2 законодавством віднесено до повноважень Експертно-кваліфікаційної комісії Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, щодо чого позивач не заперечував.

Що стосується складу названої Комісії, то, як встановлено судом вище, рішення прийнято Експертно-кваліфікаційною комісією Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України у складі: заступника голови комісії Голікової Т.Д., секретаря Юдіної О.В., членів комісії: Стельмах О.М., Полтавського А.О., Шимановського С.О., Буратевича О.І., Паська Р.М., Шишова М.А., Савечка В.О., Шмерего О.Б., Молибоги М.П., Павленко О.В., Лисенка О.В., Ониська В.В.

Відсутність у цьому складі Комісії двох фахівців з п`ятирічним досвідом роботи з тієї експертної спеціальності, щодо присвоєння якої ОСОБА_2 прийнято оскаржуване рішення, відповідачем не заперечувалася та пояснювалася тим, що ця спеціальність в Україні є новою, започаткованою у 2016 році.

Судом встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 27.07.2015 №1350/5 «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.07.2015 за №915/27360, до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень внесено зміни, а саме пункт 1.2 у розділі І після підпункту 1.2.8 доповнено новим підпунктом 1.2.9 такого змісту: "1.2.9. Військова".

З листа Міністерства юстиції України від 06.09.2017 №34327/Ж-19492/9, адресованого позивачу, вбачаться що вид судової експертизи "військова" за спеціальністю "16.1 Військові дослідження" започатковано лише у 2016 році відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 18.03.2016 №767/5.

Наказом Міністерства юстиції України від 18.03.2016 №767/5 "Про затвердження Змін до Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.03.2016 за № 434/28564, поміж іншого, внесено зміни до додатку 6 до цього наказу, в якому міститься Перелік видів судових експертиз та експертних спеціальностей, за якими присвоюється кваліфікація судового експерта фахівцям науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України.

Так, зокрема указаний додаток доповнено новим рядком 33 такого змісту: "33.Військова. 16.1 Військові дослідження".

Тобто, з липня 2015 року в Україні запроваджено новий вид судової експертизи "військова", а з березня 2016 року - нову спеціальність цього виду експертизи "16.1 Військові дослідження".

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що з урахуванням започаткування вищевказаних нових виду та спеціальності експертизи до складу Комісії станом на час прийняття оскаржуваного рішення 27.07.2016 апріорі не могли входити два фахівці з такого виду та спеціальності судової експертизи з п`ятирічним досвідом роботи.

У зв`язку з цим суд також погоджується з доводами відповідача, що Законом України "Про судову експертизу", зокрема статтею 17, не врегульовано питання проведення атестації експертів за новими видами та спеціальностями експертизи.

За наведених обставин суд дійшов висновку про наявність прогалини в указаному Законі, оскільки, врегульовуючи правовідносини з питань судової експертизи, в тому числі щодо участі у складі Комісії двох фахівців з п`ятирічним стажем роботи за тим видом та спеціальністю, щодо якої Комісією приймається рішення про присвоєння особі кваліфікації судового експерта, Закон не визначив склад Комісії у разі присвоєння кваліфікації судового експерта за новими видом та спеціальністю судової експертизи, фахівці з якої, в тому числі з п`ятирічним досвідом ще відсутні.

Водночас указані правовідносини врегульовані приписами пункту 1 розділу ІІІ Положення №301/5, відповідно до якого, як зазначено вище, у разі розгляду питання щодо присвоєння кваліфікації судового експерта з експертної спеціальності, фахівці з якої відсутні в установі, чи нової експертної спеціальності, до змінного складу ЕКК можуть залучатись фахівці інших НДУСЕ, провідні фахівці відповідної галузі знань наукових установ, навчальних закладів інших державних органів (за згодою).

За змістом статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Ураховуючи відсутність правового врегулювання спірних правовідносин Законом України "Про судову експертизу", з метою усунення такої прогалини та керуючись статтею 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе застосувати при вирішенні цієї справи пункту 1 розділу ІІІ Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2015 №301/5 у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. При цьому суд не вбачає жодних суперечностей указаного нормативно-правового акта приписам Закону України "Про судову експертизу".

З листа Міністерства юстиції України від 12.07.2017 №26439/Ж-16675/9, адресованого позивачу, вбачається, що до змінного складу Експертно-кваліфікаційної комісії Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, якою прийнято оскаржуване рішення, як провідні фахівці відповідної галузі знань наукових установ, навчальних закладів, інших державних органів були запрошені та брали участь компетентні особи, які мають значний практичний військовий досвід, а саме завідувач відділу військових експертиз Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та головний спеціаліст однієї з військових частин Міністерства оборони, який має звання генерал-майора.

З матеріалів справи судом встановлено, що такими особами були, зокрема: ОСОБА_7 - завідувач відділу військових експертиз Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, полковник у відставці, військова служба якого складає понад 20 років, та ОСОБА_9 - головний спеціаліст військової частини НОМЕР_1 , генерал-майор у відставці, військова служба якого складає понад 38 років.

Відтак, залучення указаних фахівців до складу вищевказаної Комісії узгоджується з приписами Положення №301/5 та дає підстави суду стверджувати про правомочний її склад під час прийняття оскаржуваного рішення та прийняття цього рішення з дотриманням процедури, передбаченої законодавством.

Водночас доцільно зауважити, що оскаржуване рішення не порушує права та інтереси позивача у справі з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав особи у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Ураховуючи наведене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. При цьому обов`язковою умовою скасування такого рішення є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Вищим адміністративним судом України у справах №К/800/24829/15 та №К/800/24829/15 висловлено правову позицію, згідно з якою обов`язковою умовою визнання акта недійсним є, окрім невідповідності його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Така особа - позивач повинна довести яким чином відбулось порушення її прав.

За своїм змістом оскаржуване рішення, прийняте відповідачем, є актом індивідуальної дії, та стосується виключно ОСОБА_2 , для якого має юридичну силу. Жодних прав та обов`язків для позивача це рішення не встановлює, тобто не породжує публічно-правові відносини між ним та відповідачем.

В ухвалі від 18.06.2015 у справі №800/147/15(800/436/14) Вищий адміністративний суд України зазначив, що правовий акт індивідуальної дії породжує права й обов`язки тільки для того суб`єкта (чи визначеного цим актом кола суб`єктів), якому його адресовано. Відсутність у позивача прав чи обов`язків у зв`язку з прийняттям оскаржуваного акту не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Як зазначав у своїх численних рішеннях Верховний Суд України (постанови від 15.04.2014 №21-63а14, 20.01.2015 у справі №21-603а14, 27.01.2015 у справі №21-436а14, 21.04.2015 у справі №21-96а15), в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача.

Судом не встановлено обставин порушення відповідачем прав, свобод та інтересів позивача безпосередньо оскаржуваним рішенням відповідача.

Посилання позивача на висновок судового експерта Власюка А.П., в якому щодо нього викладено неправильні висновки, не приймаються судом до уваги, а наявність такого висновку не може бути доказом порушеного права позивача внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

За таких обставин підстави для задоволення позову у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 292-297 з урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень цього Кодексу.

Суддя О.О. Власенкова

Повний текст рішення суду складено та підписано 13.04.2018.