Справа № 760/12118/17
Суддя: Усатова І. А.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/1851/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Коваленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського батальйону №3 роти №4 Управління поліції м. Києва ДПП сержанта поліції Нікітіна О.А., Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №486925 від 29.06.2017 скасувати, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрити на підставі п. 1ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Позовна заява обгрутована тим, що 29 червня 2017 року поліцейський батальйону №3 роти №4 Управління патрульної поліції м. Києва ДПП сержант поліції Нікітін О.А. виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №486925, згідно з якою, 29 червня 2017 року, о 19 годині 30 хвилин, в м. Києві по пр. Лобановського, 35, водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем БМВ, д.н.з. НОМЕР_2, здійснила зупинку та стоянку на перехресті та ближче 10 м. від пішохідного переходу, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КпАП України, визнав її винною у вчиненні зазначеного правопорушення та піддав адміністративному стягненню у вигляді штрафу у сумі 425 гривень.

Вважає, що вказана постанова є неправомірною та безпідставною, така, що винесена з грубими порушеннями Конституції України, норм процесуального права, а висновок про її вину у порушенні правил дорожнього руху не відповідає дійсності.

Позивачка пояснила, що 29.06.2017 приблизно о 19.30 годині, керуючи автомобілем та рухаючись по пр. Лобановського в м. Києві, змушена була зупинитися, оскільки, електронна система автомобіля показала несправність автомобіля, зокрема, гальмівної системи, після чого вона вимушена була здійснити зупинку для перевірки технічного стану автомобіля, при цьому ввімкнула аварійну сигналізацію.

Зазначено, що в цей момент до позивачки підійшов працівник УПС МВС у м. Києві, назвавши своє прізвище та не повідомивши про порушення нею правил дорожнього руху, з проханням надати документи. На пояснення щодо вимушеності зупинки, інспектор не звернув уваги та пояснив, що всі його дії можуть бути оскаржені в суді. Після отримання всіх необхідних документів інспектор пішов до свого автомобіля, а через 20 хвилин позивачці вручили постанову у справі про адміністративне правопорушення складену іншою особою та запропоновано було сплатити штраф на місці. Таким чином, позивачка вважає, що її притягнення до адміністративної відповідальності було незаконним та необгрунтованим, оскільки, інспектор не врахував всі обставини справи, не повідомив її що саме порушено та якими доказами це підтверджуються, а також, не повідомив її, що у зв'язку з порушенням буде винесена постанова, тобто, порушив вимоги чинного законодавства, які регулюють порядок розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення.

Виходячи з вищенаведеного, позивачка просить оскаржувану нею постанову скасувати.

Позивачка у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала.

Відповідач - поліцейський батальйону №3 роти №4 Управління поліції м. Києва ДПП сержант поліції Нікітін О.А. в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про розгляд справи.

Представник Департаменту патрульної поліції в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Подав заперечення на позов, в яких вказав, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Вказав, що порушення позивачем вимог ПДР було зафіксовано за допомогою спеціальних пристроїв з функцією фото-, кінозйомки розташованих на елементах однострою працівників патрульної поліції. Виходячи з відеозапису, позивач, керуючи транспортним засобом «ВМW Х4» білого кольору, номерний знак НОМЕР_2, 29.06.2017 о 19:23:40 здійснив стоянку на перехресті вул. Білогородська та просп. Лобановського, м. Київ, а також ближче 10 м до пішохідного переходу, позивачем аварійна світлова сигналізація не була увімкнена, аварійний знак не було встановлено. Наголосив на тому, що оцінивши докази в справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішні переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши значність вчиненого правопорушення, заслухавши пояснення позивача, поліцейський, керуючись законом і правосвідомістю, постановив визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накласти на неї стягнення у вигляді штрафу, що передбачено санкцією цієї статті. Після чого було винесено постанову, з якою надалі позивача було ознайомлено під особистий підпис. Також позивача було повідомлено про порядок оскарження постанови, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 307, 308 КУпАП. Представник відповідача звернув увагу також на те, що у своїй позовній заяві позивач факт здійснення зупинки не оспорює, та повідомляє, що зупинка була вимушеною, разом з тим позивач жодним доказом не підтвердив факт технічної несправності транспортного засобу, а також в порушення вимог п. 15.4 ПДР не увімкнув аварійну світлову сигналізацію та не виставив аварійний знак. Крім того, представник відповідача зауважив, що перелік відомостей, який повинен зазначатись у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху визначається ст. 285 КУпАП і п. 5 розділу 4 Інструкції, та є вичерпним, а п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», на який посилається позивач, на думку сторони відповідача, стосується виключно компетенції суддів. Взявши до уваги викладене вище, відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП та Інструкцією.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

В силу ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 222 КпАПУ органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Судом встановлено, що 29.06.2017 поліцейським батальйону №3 роти №4 Управління поліції м. Києва ДПП сержантом поліції Нікітіним О.А. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №486925 та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КпАП України.

З даної постанови вбачається, що 29 червня 2017 року, о 19 годині 30 хвилин, в м . Києві по пр. Лобановського, 35, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем БМВ, д.н.з. НОМЕР_2, здійснила зупинку та стоянку на перехресті та ближче 10 м. від пішохідного переходу, чим, на думку інспектора, порушила ПДР п. 15.9 (ґ).

ОСОБА_1 заперечує свою вину у вчиненні даного правопорушення, наголошує на тому, що вказана постанова є неправомірною та безпідставною, такою, що винесена з грубими порушеннями Конституції України, норм процесуального права, а висновок про його вину у порушенні правил дорожнього руху не відповідає дійсності.

З наданих позивачем пояснень у позовній заяві, вбачається, що 29 червня 2017 року, приблизно о 19.30 годині, керуючи автомобілем та рухаючись по пр. Лобановського в м. Києві, змушена була зупинитися, оскільки, електронна система автомобіля показала несправність автомобіля, зокрема гальмівної системи, у зв'язку з чим змушена була здійснити зупинку для перевірки технічного стану автомобіля, при цьому, ввімкнула аварійну сигналізацію. Згідно її пояснень, в цей момент до неї підійшов працівник УПС МВС у м. Києві, назвавши своє прізвище та не повідомивши про порушення нею правил дорожнього руху, з проханням надати документи, після отримання всіх необхідних документів інспектор пішов до свого автомобіля та через 20 хвилин позивачу було вручено постанову у справі про адміністративне правопорушення, складену іншою особою та запропоновано сплатити штраф на місці.

У судовому засіданні представник Департаменту патрульної поліції в судовому засіданні вказав, що порушення позивачем вимог ПДР було зафіксовано за допомогою спеціальних пристроїв з функцією фото-, кінозйомки розташованих на елементах однострою працівників патрульної поліції, згідно якого, позивач, керуючи транспортним засобом «ВМW Х4» білого кольору, номерний знак НОМЕР_2, 29.06.2017 о 19:23:40 здійснив стоянку на перехресті вул. Білогородська та просп. Лобановського, м. Київ, а також ближче 10 м до пішохідного переходу, позивачем аварійна світлова сигналізація не була увімкнена, аварійний знак не було встановлено, таким чином, поліцейський, постановив визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Однак, з наданого представником третьої особи та дослідженого судом відеозапису, здійсненого за допомогою спеціального пристрою з функцією фото-, кінозйомки, розташованого на елементах однострою поліцейського, на місці вчинення адміністративного правопорушення, вбачається, що поліцейським не було перевірено, чи дійсно позивачем було здійснено вимушену зупинку. Крім того, надані позивачем фото панелі автомобіля підтверджують вимушену зупинку, ці ж дані зафіксовані і на відео, що надав представник третьої особи.

Частиною 1 ст. 122 КпАП України передбачена відповідальність, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно п. 15.9 (ґ) ПДР, зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Відповідно до ч.2 ст. 283 КпАПУ постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, щодо якої розглядається справа, опис обставин, установлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, прийняте по справі рішення.

Положеннями КпАПУ визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Склад правопорушення повинен в собі містити: суб'єкт правопорушення, суб'єктивну сторону правопорушення, об'єкт правопорушення та об'єктивну сторону правопорушення. Відсутність одного із вищезазначених елементів в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не містить складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, об'єктивна сторона правопорушення не є встановленою.

Відповідно до ст.252 КпАПУ орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КпАПУ доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова) особа встановлює наявність чи відсутність адміністативного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення та транспорті» роз'яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАПУ. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідачем не з'ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст. 280 КпАПУ, всупереч ч. 2 ст. 71 КАС України ним не надано суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення, а також спростовують пояснення позивача, і які б дозволили вказати на достовірність порушенням позивачем Правил дорожнього руху України, відтак, будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія.

Крім того, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази заміру відстані автомобіля позивача до пішохідного переходу.

Таким чином, судом не встановлено, яким чином давав оцінку та досліджував докази відповідач, на підставі яких даних дійшов до висновку при вчинення позивачем правопорушення та виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення, піддавши позивача адміністративному стягненню за порушення Правил дорожнього руху. При цьому, у відповідності до вимог чинного адміністративного судочинства, зокрема ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, тобто на відповідача.

Згідно дослідженого у судовому засіданні наданого відповідачем відеозапису, в останньому не зафіксовано вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 122 КУпАП, тому суд не приймає до уваги даний доказ.

Інших доказів, окрім постанови про притягнення до адміністративної відповідальності в розумінні ст.251 КпАПУ, які свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, винність у його вчиненні, суду не надано.

Відповідно до ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення адміністративного правопорушення, в матеріалах справи такі підтвердження відсутні.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.158, 159, 161, 163, 167 КАС України, на підставі ст.ст.122, 288-293 КпАПУ, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №486925 від 29 червня 2017 року - скасувати.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя І.А. Усатова