Справа № 809/1332/17
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2018 року

Київ

справа №809/1332/17

адміністративне провадження №К/9901/588/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.

за участю секретаря - Калініна О.С.,

учасники справи:

представник відповідача - Мельник Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.10.2017 (суддя Матуляк Я.П.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 (судді у справі № 809/1332/17

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Івано-Франківській області

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Малотур'янська сільська рада

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Івано-Франківській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 07.09.2017, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що при визначені суми податкового зобов`язання на 2016 рік відповідач неправомірно застосував ставку податку на нерухоме майно встановлену рішенням Малотур`янської сільської ради від 30.01.2015 року на 2015 рік.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.10.2017, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДФС № 22709-13 від 07.09.2017 року; стягнуто на користь позивача судовий збір в розмірі 640 грн.

Не погодившись з судовими рішеннями ДФС звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог невірно оцінивши залучені до справи докази та неправильно застосувавши при цьому норми матеріального і процесуального права.

Позивач відзиву на касаційну скаргу не надав.

20.12.2017 справу, в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017), передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 159 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2015) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищенаведені вимоги кореспондуються з приписами статті 242 КАС України (в редакції, що діє з 15.12.2015).

Судові рішення попередніх інстанцій вказаним вимогам не відповідають в зв'язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що 07.09.2017 ДФС прийнято податкове повідомлення рішення про визначення ОСОБА_3 податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік у сумі 4 879, 5 грн.

Згідно з п.266.1.1 статті 266 Податкового Кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому відповідними пунктами цієї статті Податкового Кодексу України обумовлено наступне.

Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2, пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно з пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Пунктом 266.4. статті 266 Податкового Кодексу України встановлено пільги із сплати податку.

Враховуючи наведене, під час розгляду адміністративної справи щодо оскарження законності дій контролюючого органу з обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суди повинні встановити яке саме нерухоме майно належить на праві власності позивачу; чи зареєстроване воно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; його загальну площу та інші обставини без з'ясування яких неможливо дати оцінку законності дій контролюючого органу у спірних правовідносинах.

В той же час, матеріали справи не містять ніякої інформації щодо об'єкта нерухомості відносно якого відповідачем було визначено податкове зобов'язання, а саме, до матеріалів справи не залучено правовстановлюючих документів щодо права власності на об'єкт нерухомості, технічної документації щодо загальної площі об'єкту нерухомості, тощо.

Судами попередніх інстанцій наведене залишено поза увагою, зроблено передчасний висновок про обґрунтованість адміністративного позову та не забезпечено повного і всебічно з'ясування обставин в адміністративній справі, не вжито визначених законом заходів для з'ясування всіх обставин справи, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу на новий розгляд.

Частиною 1 статті 353 КАС України обумовлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись статтями 344, 349, 353, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Івано-Франківській області задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.10.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова