Справа № 804/2590/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 квітня 2018 р. Справа № 804/2590/18

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєва С.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Відповідача-1 державного реєстратора Каско Оксани Валеріївни, Відповідача-2 державного реєстратора Риженко Марини Сергіївни, Відповідача-3 державного реєстратора Кучеренка Євгена Анатолійовича, Відповідача-4 Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, Дніпровська міська рада про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10.04.2018р. ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Відповідача-1 державного реєстратора Каско Оксани Валеріївни, Відповідача-2 державного реєстратора Риженко Марини Сергіївни, Відповідача-3 державного реєстратора Кучеренка Євгена Анатолійовича, Відповідача-4 Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, Дніпровська міська рада та просить:

1) визнати протиправними рішення державних реєстраторів прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Каско Оксани Валеріївни №40328804 від 27.03.2018р. та державного реєстратора Риженко Марини Сергіївни №40397990, Кучеренка Євгена Анатолійовича №40454075 про відмову ОСОБА_1 в скасуванні наявних записів та внесення змін в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна до реєстраційних записів, внесених на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 1 жовтня 2015 року по справі №175/3988/15 про визнання за ОСОБА_5 права власності на житловий будинок літ.А та господарські споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 14, з закриттям цього розділу та переходом на розділ з реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 14;

2) скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, державному реєстрі Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстраційні записи, внесені на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 1 жовтня 2015 року по справі №175/3988/15 про визнання за ОСОБА_5 права власності на житловий будинок літ.А та господарські споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, з наступними переходами права власності, та зобов'язати Департамент адміністративних послуг Дніпровської міської ради внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, державному реєстрі Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна скасувати записи, в тому числі:

- запис про право власності ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) №11805975 від 29.10.2015р., індексний номер рішення 25675078 від 29.10.2015р. розділу Державного реєстру речових прав на нерухому майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 14;

- запис про право власності ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) №11805527 від 29.10.2015р., індексний номер рішення 25673723 від 29.10.2015р. розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 14;

- запис про відкриття розділу з присвоєнням окремого реєстраційного номера об'єкта нерухомого майна 14 від 22.10.2015р. з закриттям цього розділу та переходом на розділ з реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 14 за адресою: АДРЕСА_1.

Проаналізувавши зміст позовних вимог та додані до нього документи, норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що зазначений вище адміністративний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

У відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, вирішуючи питання чи належить розглядати даний адміністративний спір за правилами адміністративного судочинства, судом враховується наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 наведеного Кодексу, визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, аналіз вказаних норм свідчить про те, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

За приписами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у поряду цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Аналізуючи вказані норми, можна дійти висновку, що за загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства, при цьому, вимоги щодо реєстраційних дій можуть бути похідними від спору щодо права власності на таке майно.

Так, як свідчить зміст позовних вимог даного адміністративного позову, позивачем оспорюється право власності на житловий будинок і господарські споруди за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстровано реєстраторами за громадянином ОСОБА_5, що виникло у громадянина ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу та який є його власником за даними витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на момент звернення позивача з даним позовом.

Таким чином, даний спір стосується права власності на домоволодіння між позивачем та ОСОБА_5 та за своєю суттю і змістом є цивільно-правовим спором, а заявлені позовні вимоги можуть бути похідними від спору про право власності на спірне майно.

Отже, вказаний спір не є публічно-правовим та не пов'язаний із захистом прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, а випливає із захисту прав, свобод та інтересів позивача щодо права власності на домоволодіння, тобто, даний спір стосується прав, інтересів та свобод позивача у цивільних правовідносинах сторін.

Тобто, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин.

Аналогічна правова позиція щодо юрисдикції таких спорів викладена і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018р. у справі №802/1792/17а, від 04.04.2018р. у справі №817/567/16.

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, судом враховується і те, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішення Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2016р. у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04, №29465/04) зазначено, що відповідно до прецидентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v.Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин та суб'єктний склад цього спору, суд приходить до висновку, що даний позов не містить ознак публічно-правового спору, а витікає з цивільних правовідносин, які існують між позивачем та ОСОБА_5 щодо права власності на домоволодіння, а тому не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, слід роз'яснити позивачеві, що даний спір є цивільно-правовим спором та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у загальному місцевому суді за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо, позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, слід відмовити позивачеві у відкритті провадження у даній адміністративній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 19, п. 1 ч. 1 ст. 170, ст.ст. 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Відповідача-1 державного реєстратора Каско Оксани Валеріївни, Відповідача-2 державного реєстратора Риженко Марини Сергіївни, Відповідача-3 державного реєстратора Кучеренка Євгена Анатолійовича, Відповідача-4 Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, Дніпровська міська рада про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими матеріалами надіслати позивачу за зазначеною у позовній заяві адресою.

Роз'яснити позивачу, що відповідно до ч. 5 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку та у строки, встановлені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у порядку та у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва