Справа № 802/228/18-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 березня 2018 р. Справа № 802/228/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Перевертака В.В.,

позивача, представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовами ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії

в с т а н о в и в :

26.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, в якому просив визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладеною в листі 77/0-4911/6-17 від 06.07.2017 року в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 2 га із земель резервного фонду Ольгопільської сілької ради Чечельницького району Вінницької області, що знаходиться за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства; зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га із земель резервного фонду Ольгопільської сільської ради Чечельницього району Вінницької області, що знаходиться за межами населеного пункту, згідно викопіювання.

Ухвалою суду від 26.02.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №802/228/18.

Також, 26.01.2018 року до суду звернулась ОСОБА_3 з адміністративним позовом, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, в якому просила визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладеною в листі 57/0-4507/6-17 від 04.07.2017 року в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 2 га із земель резервного фонду Ольгопільської сілької ради Чечельницького району Вінницької області, що знаходиться за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства; зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га із земель резервного фонду Ольгопільської сільської ради Чечельницього району Вінницької області, що знаходиться за межами населеного пункту, згідно викопіювання.

Ухвалою суду від 26.02.2018 року позовну заяву ОСОБА_3 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №802/226/18.

Ухвалою суду від 14.03.2018 року адміністративні справи № 802/228//18-а за позовом ОСОБА_1 та № 802/226/18-а за позовом ОСОБА_3 об'єднані в одне провадження, з присвоєнням № 802/228/18-а.

В своїх позовах позивачі зазначали, що постановами Вінницького окружного адміністративного суду від 17.02.2017 року та 23.01.2017 року у справах № 802/33/17-а та 802/24/17а, відповідно зобов'язано ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 2 га із земель резервного фонду Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області, що знаходиться за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства.

Натомість, листами № 77/0-4911/6-17 від 06.07.2017 р. та № 57/0-4507/6-17 від 04.07.2017 р. відповідач повідомив, що земельна ділянка кадастровий номер :04:000:0357, яку мають намір отримати позивачі у власність, включена до переліку земельних ділянок с/г призначення державної власності, право оренди на які можуть бути реалізовані на земельних торгах і тому Головне управління не може надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Позивачі вважають такі відмови відповідачів протиправними з огляду на те, що ч. 7 ст. 118 ЗК України не передбачає таку підставу для відмови; наказ про включення земельної ділянки до переліку таких, які можуть бути виставлені на земельні торги, був виданий після набрання законної сили рішеннями суду у справах № 802/33/17-а та 802/24/17а; частина третя статті 134 ЗК України забороняє виставляти на земельні торги земельні ділянки щодо яких розпочата процедура передачі земельної ділянки відповідно до статті 121 цього Кодексу.

В зв'язку з чим, позивачі завернулись до суду з цими адміністративними позовами.

14.03.2018 року до суду надійшли відзиви на адміністративні позови ОСОБА_1 та ОСОБА_3 В своїх відзивах відповідач вказував на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, в зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог просили відмовити. На підтвердження своєї позиції зазначали, що Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькі області від 21.06.2017 року №101 земельну ділянку, на частину якої претендують позивачі, було включено до переліку таких, права оренди на які можуть бути реалізовано на земельних торгах. Частина третя статті 136 ЗК України визначає, що земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів. Таким чином, на переконання відповідача, положення ЗК України містять пряму заборону на відчуження земельних ділянок, включених до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги. Стосовно позовної вимоги зобов'язати надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, на думку відповідача є втручанням в дискреційні повноваження ГУ Держгеокадастру у Вінницькі області.

29.03.2018 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких відповідач вказує на те, що частина третя статті 134 ЗК України не містить імперативно встановленого припису, який прямо забороняє включати до переліку таких, права на які можуть бути набуті за результатами проведення земельних торгів земельних ділянок на які видавались викопіювання або подавались клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою. Додатково наголосили, з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини та Конституційного Суду України, що суд вправі зобовязати відповідача до виконання покладених на нього законом і підзаконними актами обовязків, проте, не може вказувати, яке конкретно рішення (дії) необхідно приймати (вчиняти) відповідачу.

ОСОБА_1, який діє від свого імені та від імені позивача ОСОБА_3, в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити адміністративний позов з підстав викладених в позовних заявах та додаткових поясненнях, наданих під час розгляду справи в суді.

Представник відповідача щодо заявлених позовних заперечував та просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши надані сторонами докази та матеріали справи суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити з огляду на наступне.

Частина друга статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. "а" ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.

За частинами 1, 2 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Судом встановлено, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23.01.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 року, в адміністративній справі № 802/24/17а, позов ОСОБА_3 задоволено, визнано протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою та зобов'язано ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею два гектари із земель резервного фонду Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області, що знаходяться за межами населеного пункту, з урахуванням висновків суду.

Також, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.06.2017 року, в адміністративній справі № 802/33/17а, позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою та зобов'язано ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею два гектари із земель резервного фонду Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області, що знаходяться за межами населеного пункту.

21.06.2017 року ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області видано наказ № 101 "Про внесення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності до переліку права оренди на які можу бути реалізовано на земельних торгах".

Згідно додатку до вказаного наказу, за номером 10 включена земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0357.

ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, в листами № 77/0-4911/6-17 від 06.07.2017 р. та № 57/0-4507/6-17 від 04.07.2017 р., відмовило у наданні дозволу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 2 га із земель резервного фонду Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області, що знаходиться за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства, з посиланням на частину 3 статті 136 ЗК України, в зв'язку із включенням земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0357 до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності до переліку права оренди на які можу бути реалізовано на земельних торгах.

Визначаючись щодо обґрунтованості підстав відмови позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою суд виходить з наступного.

Статтею 13 Конституції України закріплено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Стаття 14 Конституції України визначає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Так, як вже раніше вказувалось стаття 121 ЗК України повторює, закріплене Конституцією України, право кожного громадянина України отримати безоплатно земельну ділянку із земель державної або комунальної власності, в межах, порядку та за умов визначених законом.

Стаття 118 ЗК України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Частина сьома цієї статті говорить, що підставою відмови у наданні такого дозволу (дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки) може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно частини третьої статті 136 ЗК України, на яку послався відповідач, як підставу для відмови у наданні дозволу, земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

На переконання суду, наведені відповідачем підстави для відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, не узгоджуються з наведеним переліком підстав в частині 7 статті 118 ЗК України, з огляду на наступне.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. (частина дев'ята статті 118 Земельного кодексу України).

Згідно зі статтею 186-1 Земельного кодексу, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин (частина перша). Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту (частина четверта). Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (частина п'ята).

Частиною шостою наведеної статті передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Частиною десятою статті 118 Земельного кодексу України закріплено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень.

Тобто, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Таким чином, обмеження встановлені статтею 136 ЗК України не розповсюджуються на правовідносини щодо отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки, хоча даний етап і є передумовою для отримання у власність земельної ділянки, проте саме рішення про надання дозволу не є рішенням про передачу у власність, а тому ототожнення відповідачем цієї процедури із поняттям "відчуження земельної ділянки" є помилковим.

Крім того, слід наголосити, що результатом проведення земельних торгів, відповідно до статей 136-139 ЗК України не обов'язково є реалізація права на певну земельну ділянку відповідно. Відповідно до частини третьої статті 138 ЗК України, земельні торги можуть бути скасовані або визнані такими, що не відбулися, чи їх результати можуть бути анульовані, а тому безпідставним є посилання відповідача про невиправданість затрат позивачів по розробленню проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка включена до переліку право оренди на яку може бути реалізовано на земельних торгах.

З огляду на що, рішення відповідача, оформлені як відмови у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, не узгоджується з критеріями правомірності, які пред'являються до рішень суб'єктів владних повноважень та закріплені статтею 2 КАС України, а тому адміністративній позови ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в цій частині підлягають задоволенню.

Враховуючи протиправність рішення, якими позивачам відмовлено у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, відповідно до статті частини третьої статті 245 КАС України, суд вважає за необхідне, з метою відновлення права позивачів, за захистом якого вони звернулись до суду, зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формулюючи таким чином рішення зобов'язального характеру, суд виходив з наступного.

Згідно матеріалів справи, відповідач двічі відмовляв позивачам у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з тих чи інших підстав, які (рішення про відмову), в першому випадку були визнанні протиправними, за наслідком судового оскарження в справах № 802/33/17-а та 802/24/17а, в другому - в даній адміністративній справі.

Слід наголосити, що відповідач, достеменно володіючи інформацією про існування судових рішень апеляційного суду від 07.06.2017 року та від 20.06.2017 року, ухвалених на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0357, в справах № 802/33/17-а та 802/24/17а, відповідно, не вирішуючи питання про надання позивача дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, 21.06.2017 року приймає наказ № 101 "Про внесення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності до переліку права оренди на які можу бути реалізовано на земельних торгах", на який в подальшому посилається відповідач, обґрунтовуючи свою відмову.

Вказані обставини переконливо свідчать про систематичність порушень прав позивачів з боку відповідача; свідомому самоусуненні відповідача від сприяння позивачам у реалізації їх конституційного права на володіння землею.

Посилання відповідача ж щодо втручання в його дискреційні повноваження в даній справі є безпідставними.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності способу захисту прав позивачів, зважаючи й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи правовідносини, що склались між сторонами, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача прийняти рішення про надання дозволів.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі судові витрати понесені позивачами у даній справі підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративні позови задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати відмови Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладені в листах № 77/0-4911/6-17 від 06.07.2017 р. та № 57/0-4507/6-17 від 04.07.2017 р., у наданні дозволу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 2 га із земель резервного фонду Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області, що знаходиться за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га із земель резервного фонду Ольгопільської сільської ради Чечельницього району Вінницької області, що знаходиться за межами населеного пункту, згідно викопіювання.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (вул. Набережна, 116, с. Тартак, Чечельницький район, Вінницька область, 24805, паспорт серії АА № 211124) сплачений при звернені до суду судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області ( вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) у розмірі 1409, 60 грн. ( одна тисяча чотириста дев'ять гривень шістдесят копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_3 (вул. Набережна, 116, с. Тартак, Чечельницький район, Вінницька область, 24805, ідентифікаційний код НОМЕР_1) сплачений при звернені до суду судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області ( вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) у розмірі 1409, 60 грн. ( одна тисяча чотириста дев'ять гривень шістдесят копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 13.04.2018 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович