Справа № 321/323/18
Суддя: Кравченко Н. О.
Дата ухвалення: 2018-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/323/18
Провадження № 2-а/321/3/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2018 смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кравченко Н.О.

за участю:

секретаря судового засідання Цаплі Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ГШРПП Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП у Запорізькій області Литвина Андрія Васильовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора ГШРПП Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП у Запорізькій області Литвина Андрія Васильовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просив постанову інспектора серії ДР № 029446 від 20.03.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 133-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 595 грн. скасувати Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.03.2018 року відповідачем по справі Литвином A.B. відносно нього була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за здійснення перевезення пасажирів по маршруту Тимошівка - Михайлівка без складання договору на перевезення пасажирів автотранспортом та без паспорту на маршрут. Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 595 грн. Позивачем зазначено, що відповідно до ч.1 ст.133-1 КУпАП України визначений фіксований розмір штрафу за вказане правопорушення, саме тридцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн., а не 595 грн., як вказано в постанові. Крім того, санкція частини 1 ст. 133-1 КУпАп передбачає накладення штрафу на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності. На момент винесення постанови позивач працював на посаді водія ТОВ «Агрофірма імені Мічуріна» Запорізької області Михайлівського району, автомобіль ПАЗ 4234-04, д/н НОМЕР_2 належить ТОВ «Агрофірма імені Мічуріна». ОСОБА_1 був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів з 20.03.2018 року, в зв'язку з чим вказує, що до цього часу не керував автотранспортним засобом для регулярних перевезень (автобусом).

На підставі викладеного вважає, що оскаржувану постанову винесено без наявності достатніх підстав та доказів вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.133-1 КУпАП, а тому її слід скасувати.

Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відзив на адміністративний позов чи заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

За відсутності учасників процесу розгляд адміністративної справи здійснено в порядку ч.4 ст.229 КАС України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 20.03.2018 року інспектором ГШРПП Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП у Запорізькій області Литвином А.В. було винесено постанову серії ДР № 029446, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.133-1 КУпАП та накладено штраф в розмірі 595 грн.

З постанови вбачається, що ОСОБА_1 20 березня 2018 року о 10 год. 30 хв. керуючи транспортним засобом ПАЗ 4234-04 державний номер НОМЕР_2, в смт Михайлівка здійснював перевезення пасажирів по маршруту Тимошівка-Михайлівка без складання договору на перевезення пасажирів автотранспортом та без паспорту на маршрут.

Статтею 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановленому законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами адміністративного впливу проводяться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону.

Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

У ст.245 КУпАП йдеться, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, які встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тощо.

На підставі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про автомобільний транспорт", пасажирські перевезення - це перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами, а послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Згідно ч.4 ст.20 ЗУ "Про автомобільний транспорт", до перевезень пасажирів автобусами у нічний час (з двадцять другої до шостої години), крім тих, що використовуються на маршрутах загального користування в режимі регулярних пасажирських перевезень, допускаються автобуси, обладнані контрольними приладами (тахографами) реєстрації режимів праці та відпочинку водіїв.

На підставі ст.29 ЗУ "Про автомобільний транспорт", автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Як встановлено ст.35 ЗУ "Про автомобільний транспорт" послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяють, у т.ч. і на послуги з перевезення пасажирів автобусами, які за видами режимів організації перевезень можуть бути регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні. Перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

У відповідності до вимог ч.1 ст.39 ЗУ "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Згідно ч.2 ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», для регулярних пасажирських перевезень такими документами для автомобільного перевізника є ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 133-1 КУпАП, здійснення регулярних перевезень пасажирів на постійних маршрутах без укладення договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом або без паспорта маршруту, тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи вбачається 20 березня 2018 року в 10 год. 30 хв. в смт Михайлівка ОСОБА_1 керував транспортним засобом ПАЗ 4234-04, д/н НОМЕР_2 (а.с.6).

Відповідно до Виписки з наказу від 19 березня 2018 року № 26, ОСОБА_1 прийнято на посаду водія автотранспортних засобів ТОВ «Агрофірма імені Мічуріна» з 20 березня 2018 року (а.с.7).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автобус ПАЗ 4234-04, реєстраційний номер НОМЕР_2, належить ТОВ «Агрофірма імені Мічуріна» (а.с.8).

Відповідно до положення, викладеного у частині 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем твердження, обґрунтування і доводи позивача жодними доказами не спростовані, документів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 133-1 КУпАП, і вчинив це правопорушення, суду не надано.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно п.3 ч.1 ст. 293 КУпАП, суд при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і разі необхідності може прийняти рішення, яким скасовує постанову і закриває справу.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд вважає, що відповідачем, який є суб'єктом владних повноважень, вказаний обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності не виконаний, так як відповідач своє рішення не обґрунтував, відсутні докази вчинення позивачем правопорушення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, враховуючи те, що суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 133-1 КУпАП, суд приходить до висновку про неправомірність притягнення його до адміністративної відповідальності, у зв'язку з чим оскаржена постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 205,241-246, 250, 286, 292, 295 КАС, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора ГШРПП Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП у Запорізькій області Литвина Андрія Васильовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати Постанову інспектора ГШРПП Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП у Запорізькій області серії ДР N 029446 від 20.03.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 133-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 595 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області Н.О. Кравченко