Справа № 804/950/18
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2018 року Справа № 804/950/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши у спрощеному (письмовому) позовному провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпро ради про визнання рішення недійсним та зобовязання вчинити певні дії, -
05.02.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпро ради, в якому просить:
- визнати нечинним рішення комісії Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпро ради з питань призначення субсидії, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям та внесення інформації до Єдиного державного автоматичного Реєстру осіб, які мають право на пільги (ЄДАРП), за місцем проживання пільговика та її склад Ленінської районної у місті Дніпрі ради про відмову у призначенні субсидії ОСОБА_1 за адресою: м. Дніпро, пр. І. Мазепи, б. 54, кв. 7, особі яка не зареєстрована, але фактично проживає у житловому приміщенні (будинку) на підставі договору найму (оренди) житла, відповідно до витягу з протоколу № 11 від 14.06.2017 року;
- зобовязати Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпро ради призначити ОСОБА_1 субсидію, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям та внесення інформації до Єдиного державного автоматичного Реєстру осіб, які мають право на пільги (ЄДАРП), за місцем проживання пільговика, за адресою: м. Дніпро, пр. І. Мазепи, б. 54, кв. 7, як особі, яка не зареєстрована, але фактично проживає у житловому приміщенні (будинку) на підставі договору найму (оренди) житла і згідно з зявою ОСОБА_1 від 28.04.2017 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира № 12а, по вул. ХХІІ Партзїзду у м. Дніпрі. За вказаною адресою вона і зареєстрована. Оскільки дана квартира знаходиться в аварійному стані та не придатна для проживання, вона була вимушена переїхати до іншої квартири АДРЕСА_1, яка належить їй та її сину на праві власності. 28 квітня 2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про надання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг за місцем фактичного проживання. Однак, рішенням комісії від 14.06.2017 року Управлінням соціального захисту населення Новокодацької районної у м. Дніпрі ради відмовлено позивачу в нарахуванні субсидії за адресою фактичного місця проживання, у зв'язку з відсутністю виняткових обставин. Позивач таке рішення відповідача вважає протиправним, оскільки вона є співвласником вказаної квартири, та проживає там, а тому хоче оформити субсидію, на що має право, передбачене законодавством, з огляду на скрутне матеріальне становище та дохід, який не покриває витрати на житлово-комунальні послуги. Просила суд визнати рішення комісії Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у м. Дніпрі ради нечинним та зобов'язати відповідача призначити їй субсидію за місцем фактичного проживання, внаслідок виняткового випадку, виходячи з конкретних обставин, що склалися незалежно від неї, а саме внаслідок перебування квартири за місцем, де вона зареєстрована та мешкала, в аварійному стані, та визнання цієї квартири непридатною для проживання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).
Управлінням соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради 14.02.2018 року отримано копію ухвали суду про відкриття спрощеного позовного провадження в даній адміністративній справі та копію позову разом із копіями доданих до нього документів.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 23.02.2018 року. Щодо заявлених позовних вимог відповідач заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Просив суд в задоволенні позову відмовити. Свою позицію обґрунтував тим, що відповідно до п. 6 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою КМУ від 21.10.1995р. №848, в окремих випадках субсидія може призначатися особі, яка не зареєстрована, але фактично проживає у житловому приміщенні (будинку) на підставі договору найму (оренди) житла, якщо їй нараховується плата за житлово-комунальні послуги. Позивач звернулась 28 квітня 2017 року до районної комісії із заявою про надання субсидії на житлово-комунальні послуги. Рішенням комісії від 14.06.2017 року Управлінням соціального захисту населення Новокодацької районної у м. Дніпрі ради їй було відмовлено в нарахуванні субсидії за адресою фактичного місця проживання, у зв'язку відсутністю виняткових обставин. Вважає, що УСЗН діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений ОСОБА_2 України та Законами України.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, а також відзив на позовну заяву, встановив наступне.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, з 28.12.2012 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
За місцем реєстрації остання не проживає, оскільки квартира знаходиться в аварійному стані, з загрозою обрушення несучих та огороджуючих конструкцій, визнана непридатною для проживання, що підтверджується копією акту обстеження технічного стану квартири від 30.12.2015 року № 358, долученого до матеріалів справи.
Разом з цим, ОСОБА_1 є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується листом Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, долученого до матеріалів справи.
В даній квартирі позивач фактично проживає без реєстрації, зареєстрований за даною адресою її син ОСОБА_3, який фактично за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується довідкою від 15.01.2018 року № 520, складеною Відділом обліку проживання фізичних осіб Дніпропетровської міської ради, а також актом від 22.05.2017 року, підписаного сусідами позивача за адресою фактичного місця проживання.
28.04.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у м. Дніпрі ради з заявою про призначення їй житлової субсидії на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг квартири № 7, що знаходиться у м. Дніпрі, пр. І. Мазепи, буд. 54.
За результатами розгляду заяви комісією Управлінням соціального захисту населення Новокодацької районної у м. Дніпрі ради винесено рішення від 14.06.2017 року, згідно якому ОСОБА_1 не має права на призначення субсидії на житлово-комунальні послуги у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, з огляду на вимоги Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету ОСОБА_4 України №848 від 21.10.1995 та відсутність у заявника виняткових обставин.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Порядок та умови надання субсидій врегульовано Положенням про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженим постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 21.10.1995 № 848.
Відповідно до вказаного Положення, останнє визначає умови умови призначення та порядок надання громадянам щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату управління багатоквартирним будинком, користування житлом або його утримання, послуг з транспортування та розподілу природного газу та комунальних послуг (водо-, тепло-, газопостачання, водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот), а також один раз на рік субсидії готівкою на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.
Право на отримання адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, а також субсидії готівкою на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (далі-субсидія) поширюється на громадян, які проживають у житлових приміщеннях (будинках), в частині оплати ними користування житлом; утримання житла; управління багатоквартирним будинком, комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (п.2 Положення).
Відповідно до п.3 цього Положення призначення субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення).
За правилами п.4 Положення, субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги, скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами і обсягом визначеного Кабінетом ОСОБА_4 України обов'язкового відсотка платежу.
У разі призначення субсидії пільги з оплати житлово-комунальних послуг та придбання твердого палива і скрапленого газу особам, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні (будинку), у період її отримання не нараховуються. Інформація про зазначених осіб подається підприємствам - виробникам/виконавцям житлово-комунальних послуг та вноситься до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.
Відповідно до п.6 Положення, на який посилається відповідач, субсидія призначається одній із зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб.
В окремих випадках на підставі рішення районної, районної у мм. Києві і Севастополі держадміністрації та виконавчого органу міської і районної ради або утвореної ними комісії та акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства субсидія може призначатися особі, яка не зареєстрована, але фактично проживає у житловому приміщенні (будинку) на підставі договору найму (оренди) житла (далі орендар), якщо їй нараховується плата за житлово-комунальні послуги, або індивідуальним забудовникам, будинки яких не прийняті в експлуатацію.
Отже, за вказаним Положенням право на призначення субсидії мають громадяни (сім'ї), які проживають у житлових приміщеннях (будинках), у яких розмір плати за житлово-комунальні послуги у межах норм споживання, з урахуванням пільг, перевищує обсяг визначеного Кабінетом ОСОБА_4 України обов'язкового платежу.
При цьому розмір обов'язкового платежу визначається для кожного домогосподарства індивідуально в залежності від сукупного доходу.
За загальним правилом згідно цьому Положенню субсидія призначається особі, яка зареєстрована у будинку (квартирі) та на яку відкрито особові рахунки по сплаті за житлово-комунальні послуги.
В окремих випадках згідно вказаного Положення на підставі рішення місцевого органу влади або утвореної ними комісії та акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства субсидія може призначатися особі, яка не зареєстрована, але фактично проживає у житловому приміщенні (будинку) на підставі договору найму (оренди) житла, якщо їй нараховується плата за житлово-комунальні послуги, або індивідуальним забудовникам, будинки яких не прийняті в експлуатацію.
Виходячи з наведених норм, відповідач вважає, що відсутність виняткових обставин, а також недотримання такої умови для призначення субсидії як факт реєстрації особи у відповідному житловому приміщенні, позбавляє особу права на призначення субсидії.
Суд зазначає, що, в даному випадку, позивач є співвласником житлового приміщення - квартири № 7 у м. Дніпрі по пр. І. Мазепи, буд. 54, в якому фактично проживає (тобто володіє і користується), але не зареєстрована, і саме за вказаною адресою позивачеві нараховується плата за житлово-комунальні послуги, відкрито особові рахунки по сплаті за житлово-комунальні послуги, що підтверджено поданими позивачем документами. За місцем реєстрації позивача субсидія не призначалась.
Пунктом 5 Положення встановлено випадки, коли субсидія не призначається, а саме: якщо будь-хто із зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб (осіб, які фактично проживають), яким нараховується плата за житлово-комунальні послуги, протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням субсидії (призначенням субсидії без звернення) здійснив купівлю земельної ділянки, квартири (будинку), автомобіля, транспортного засобу (механізму), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку або оплатив послуги (одноразово) з будівництва, ремонту квартири (будинку) або автомобіля, транспортного засобу (механізму), телефонного (в тому числі мобільного) зв'язку, крім житлово-комунальних послуг у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами та медичних послуг, пов'язаних із забезпеченням життєдіяльності, на суму, яка на дату купівлі (оплати) перевищує 50 тис. гривень. За приписами п.5-1 Положення, виходячи з конкретних обставин, що склалися, на підставі рішень районних, районних у містах Києві і Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад або утворених ними комісій структурні підрозділи з питань соціального захисту населення можуть призначати субсидії, як виняток, у разі наявності умов, зазначених у пункті 5 цього Положення. Рішення про призначення (непризначення) субсидії в таких випадках приймається на підставі акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства.
Ні вказаними пунктами, ні іншими нормами вказаного Положення не встановлено в якості підстави для позбавлення права особи на призначення субсидії відсутність реєстрації за місцем фактичного проживання у квартирі (житловому будинку), належній цій особі на праві власності, при тому, що таке фактичне проживання виключає сам факт укладення власником, як користувачем, договору оренди (найму) вказаного житлового приміщення.
Суд в даному випадку вважає за необхідне застосувати положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», який має пріоритет над нормами Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженим постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 21.10.1995 № 848.
Статтею 2 цього Закону задекларована свобода пересування та вільний вибір місця проживання в Україні.
Відповідно до ч.2 ст.2 вказаного Закону, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених ОСОБА_2, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
За визначенням в ст.3 Закону місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Отже, сама по собі відсутність реєстрації місця фактичного проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2, не може, на думку суду, бути підставою для позбавлення позивача права на субсидію за вказаним місцем фактичного проживання.
Разом з тим, згідно ст. 3 ОСОБА_2 України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.
Відповідно до ст.8 ОСОБА_2 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.
Статтею 46 ОСОБА_2 України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
При цьому згідно ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд зазначає, що при врегулюванні правовідносин щодо призначення субсидії орган виконавчої влади не в змозі передбачити такі виняткові випадки, як повна руйнація житла позивача та вимушене переселення до іншого житла.
З огляду на викладене, керуючись принципом верховенства права, суд приходить до висновку, що позивач має право на призначення та надання субсидії за фактичним місцем проживання за наявності інших умов, передбачених Положенням. Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення від 14.06.2017 року, відповідач діяв не у відповідності до норм законодавства, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, внаслідок чого, вказане рішення є протиправним, та підлягає скасуванню.
Стосовно позовної вимоги про зобов'язати Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради призначити позивачу субсидію за адресою: АДРЕСА_2, суд вважає, що дана позовна вимога задоволенню не підлягає з огляду на те, що повноваження щодо прийняття відповідного рішення за результатами розгляду заяви позивача, поданих нею документів, а також виходячи з конкретних обставин, що склалися, віднесено до виключної компетенції відповідача як законодавчо визначеного органу з питання призначення субсидій.
Відповідно до Рекомендацій № К(80)2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятим Комітетом ОСОБА_4 Європи 11.03.1980 року термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.
Отже, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з'ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Таким чином, прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання в які з боку суду є неприпустимим, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 ОСОБА_2 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про визнання рішення недійсним та зобовязання вчинити певні дії.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 263, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про визнання рішення недійсним та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у м. Дніпрі ради від 14.06.2017 року про відмову ОСОБА_1 в нарахуванні субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2.
Зобов'язати Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у м. Дніпрі ради прийняти рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.04.2017 року з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_5