Справа № 804/6749/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року Справа № 804/6749/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, №Ф-, № від 02.10.2017р.

ВСТАНОВИВ:

18.10.2017р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 31.01.2018р., просить визнати протиправним і скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № від 02.10.2017р., винесене ГУ ДФС у Дніпропетровській області на загальну суму 9176,25 грн., з яких 7341 грн. загальне зобовязання та 1835,25 грн. штрафні санкції;

- податкове повідомлення-рішення № від 02.10.2017р., винесене ГУ ДФС у Дніпропетровській області на суму 6881,81 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.10.2017р. №Ф- на суму 12735,94 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасного не нарахованого єдиного внеску від 02.10.2017р., винесене ГУ ДФС у Дніпропетровській області на загальну суму 1910,39 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що контролюючим органом була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 24.03.2014р. по 31.12.2016р., дотримання законодавства з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, військового збору, податку на додану вартість, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 24.03.2014р. по 31.12.2016р. за результатами якої складено акт перевірки №12431/04-36-13-05/НОМЕР_1 від 19.09.2017р., за висновками даного акту встановлені порушення позивачем п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України та п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 7, п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI та на підставі вказаного акту були прийняті оспорювані податкові повідомлення-рішення за якими позивачеві було збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 10551,25 грн. за порушення п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України за податковим повідомленням-рішенням №; збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 6881,81 грн. за порушення п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України за податковим повідомленням-рішенням №; застосовано штрафні санкції за донарахування єдиного внеску у загальній сумі 1910,39 грн. за рішенням №; винесено вимогу №Ф- від 02.10.2017р. щодо сплати боргу по єдиному внеску у розмірі 12735,94 грн. Позивач не погоджується з висновками викладеними в акті перевірки та з винесеними на його підставі податковими повідомленнями-рішеннями в частині заявлених позовних вимог, рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою, вважає їх помилковими та такими, що не відповідають обставинам справи, оскільки, на виконання умов договору купівлі-продажу №2214 від 22.10.2014р., укладеного між ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО АНТ» та позивачем, 22.10.2014р. позивачу було передано висівки пшениці у кількості 25400 т на загальну суму 44043,60 грн., що підтверджується видатковою накладною №НА-274 від 22.10.2014р. та податковою накладною №274 від 22.10.2014р., які складені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Податкового кодексу України та свідчать про реальне вчинення господарської операції. Також, позивач зазначає, що посилання відповідача на те, що в ході обшуку, здійсненого на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в рамках кримінального провадження №0000156 від 28.11.2014 p., було вилучено первинні документи Товариства з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО - ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО АНТ», не може бути беззаперечною підставою для визнання такого підприємства фіктивним, оскільки по даному кримінальному провадженню відсутній вирок щодо посадових осіб такого підприємства за вчинення діянь, пов'язаних з фіктивним підприємництвом, а досудове розслідування взагалі здійснюється відносно посадових осіб інших підприємств, а саме: ТОВ «ЄДІЛІЯ», ТОВ «МВП - УКРАЇНА», ТОВ «НОРІКА», ТОВ «ДАСТІК». Щодо відсутності складеної товарно-транспортної накладної на перевезення висівок пшеничних у кількості 25400 т. на загальну суму 44043,60 грн., то її відсутність не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій, витрати на які підприємством віднесено до складу валових витрат, оскільки товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а відтак, враховуючи належне оприбуткування та підтверджене використання у своїй діяльності придбаного у контрагента товару, факт відсутності товарно-транспортних накладних не може бути беззаперечним доказом відсутності вчинення господарської операції. Що стосується правовідносин позивача з ТОВ «Транспортна компанія Лідеравто» з приводу включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість суми 1100,00 грн. згідно податкової накладної №19 від 12.02.2016р. за простій автомобіля, то в цій частині позивач визнав факт порушення, внаслідок чого ним були зменшені позовні вимоги на вказану суму за уточненою позовною заявою від 31.01.2018р. Крім того, у письмовій відповіді на відзив відповідача від 31.01.2018р. позивач зазначає, що реальність зміни майнового стану позивача за результатами господарської операції від 22.10.2014р. підтверджується рухом грошових коштів по рахунку позивача, а також тим, що зазначений товар (висівки пшениці) було 24.10.2014р. реалізовано на користь ТОВ «АГРО-ФІД Україна», що підтверджується первинними документами. Щодо посилань відповідача на відсутність у позивача складських приміщень для зберігання придбаного товару (висівки пшениці), то позивач зазначає, що товар з моменту придбання - 22.10.2014р. до моменту його реалізації - 24.10.2014р. дійсно зберігався в автомобілі контрагента ТОВ «НАУКОВО - ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО АНТ» після чого був реалізований контрагенту позивача. Окрім того, позивач вказує і на правову позицію Верховного Суду України у його постановах від 31.01.2011р. у справі №21-47а10, від 20.06.2017р. у справі №826/363/14.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, у письмовому відзиві на позов просив у задоволенні позову відмовити повністю посилаючись на те, що контролюючим органом була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, ти нарахування та сплати податків і зборів, а також дотримання вимог податкового законодавства України щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати су на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, військового збору, податку на додану вартість, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 24.03.2014р. по 31.12.2016р. про що складено акт перевірки складено акт №12431/04-36-13-05/НОМЕР_1 від 19.09.2017р., за висновками якого встановлені порушення позивачем податкового законодавства України. Перевірка правильності визначення валових витрат, відображених у деклараціях про майно і доходи, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеними у ході проведення перевірки встановлено завищення суми валових витрат у 2014 році на суму 36703,00 грн., у звязку із включенням до складу валових витрат витрати на висівки пшеничні, придбані у ТОВ «Науково - Виробниче Підприємство АНТ» у сумі 36703,00 грн. Представник відповідача зазначив, що ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Науково - Виробниче Підприємство АНТ» з питань дотримання законодавства України з податку на додану вартість при документальному підтверджені господарських відносин з контрагентами, за результатами якої складено акт від 19.11.2014р. № 9076/04-63-22-03/34631713 за висновками якого встановлено ризик пересорту товару, а також відсутність у ЄРПН податкових накладних на придбання товару, який реалізувався позивачу, що свідчить про умисне підроблення податкових накладних з метою уникнення реєстрації в ЄРПН та можливий переторг товару. Крім того, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 212 КК України, (кримінальне провадження №0000156) у ході розслідування якого 18.12.2014p. на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Будівельників, буд. 25 було проведено обшук, в ході якого було виявлено та вилучено печатки та первинні бухгалтерські документи ряду підприємств, серед яких ТОВ «НВП АНТ». Згідно п. 3.4, п. 3.5 договору купівлі-продажу укладеного між ТОВ «НВП АНТ» та позивачем датою поставки товару продавцем вважається дата надходження товару на склад покупця, проте, у ході перевірки встановлено, що позивач не має складських та виробничих приміщень для отримання та зберігання товару. Отже, позивачем не було проявлено розумної обережності при укладанні договору з зазначеним контрагентом, а за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб'єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та її комерційна привабливість, а й ділова репутація, платоспроможність контрагентів та ризики невиконання зобов'язань й надання гарантій їх виконання, наявність у контрагентів необхідних ресурсів та відповідного досвіду. Тому, на думку податкового органу, фактично здійснення господарської операції не було, а тому відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів документів, що передбачені чинним законодавством у звязку з чим позивачем у порушення п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України завищено суму валових витрат на 36703,00 грн. та в порушення п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України включено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість у розмірі 36703,00 грн. по взаємовідносинах з ТОВ «НВП АНТ».

Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець 24.03.2014р. за адресою: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, Індустріальний р-н, Донецьке шосе, буд. 103/64, з 27.03.2014р. перебуває на обліку в Лівобережній обєднаній ДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, як платник обовязкових платежів до бюджету що підтверджується відомостями, наведеними у акті перевірки, які не оспорюються сторонами (а.с. 12-13).

У період з 21.08.2017р. по 05.09.2017р. контролюючим органом була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, ти нарахування та сплати податків і зборів, а також дотримання вимог податкового законодавства України щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати су на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, військового збору, податку на додану вартість, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 24.03.2014р. по 31.12.2016р. за результатами якої був складений акт №12431/04-36-13-05/НОМЕР_1 від 19.09.2017р. за висновками якого встановлені наступні порушення, а саме:

- п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб від провадження діяльності у розмірі 5505,45 грн. у 2014 році;

- п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижена сума ПДВ у розмірі 8441,00 грн. за 2014р.;

- п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 7, п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями, в редакції Закону України від 04.07.2013р. №406-VIІ, у результаті чого занижено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у період, що перевірявся, на загальну суму 12735, 94 грн. за 2014 р. (а.с.12-41, 58-87).

На підставі вищевказаного акту перевірки, контролюючим органом 02.10.2017р. були прийняті наступні рішення, а саме:

1) податкове повідомлення-рішення №, за яким збільшено суму грошового зобовязання зі сплати податку на додану вартість у загальній сумі 10551,25 грн., в тому числі за податковим зобовязанням 8441,00 грн., за штрафними санкціями 2110,25 грн. (а.с. 42);

2) податкове повідомлення-рішення №, за яким збільшено суму грошового зобовязання зі сплати податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 6881,81 грн., у тому числі за податковим зобовязанням 5505,45 грн., за штрафними санкціями 1376,36 грн. (а.с. 43);

3) рішення №, за яким застосовано штрафні санкції за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 1910,39 грн. (а.с. 44);

4) вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- про сплату єдиного внеску у сумі 12735,94 грн. (а.с. 45).

Позивач звернувся з позовом та просить визнати протиправними і скасувати вищевказані оспорювані рішення контролюючого органу в частині збільшення грошового зобовязання, крім грошового зобовязання 1100,00 грн. по податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Транспортна компанія Лідеравто", посилаючись на те, що правовідносини позивача з приводу придбання у ТОВ «НВП АНТ» висівок пшениці мали реальний характер, що свідчило про зміну майнового стану позивача як покупця товару, який оплатив придбаний товар, який в подальшому був проданий, що було відображено позивачем у первинних бухгалтерських документах, а тому вказує на відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача, що виключає можливість застосування до нього донарахування грошових зобовязань та застосування штрафних санкцій за оспорюваними рішеннями.

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту акту перевірки від 19.09.2017р. та підтверджено також і представниками позивача та відповідача у судовому засіданні, підставою для нарахування вищевказаних грошових зобовязань стало порушення позивачем ст. 177, 198 Податкового кодексу України, ст. 4, 6, 7, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: відповідачем до складу валових витрат включено суму витрат, не повязаних з отриманням доходу, а саме: позивачем було віднесено до складу валових витрат на висівки пшениці, придбаних у ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО АНТ» у сумі 36703,00 грн. Проте, контролюючим органом в ході перевірки вказаного контрагента було встановлено наявність пересорту товарів та відсутність у ЄРПН податкових накладних на реалізацію товару, який придбавався. Окрім того, контролюючим органом в ході перевірки встановлено, що позивач не має складських та виробничих приміщень для отримання та зберігання товару. Також, в ході обшуку, здійсненого на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в рамках кримінального провадження №0000156 від 28.11.2014 p. за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Будівельників, буд. 25, було вилучено первинні документи Товариства з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО - ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО АНТ», що свідчить про те, що позивачем не було проявлено розумної обережності при укладені договору з зазначеним контрагентом, а за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору субєктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та її комерційна привабливість, а й ділова репутація, платоспроможність контрагентів та ризики невиконання зобовязань й надання гарантій їх виконання, наявність у контрагентів необхідних ресурсів та відповідного досвіду. Якщо фактично здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів документів, що передбачені чинним законодавством. Крім того, у звязку з заниженням сум чистого оподаткованого доходу у сумі 36703,00 грн. внаслідок завищення суми валових витрат, відбулося відхилення (заниження) суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на загальну суму 12735,94 грн. та завищена сума податкового кредиту по податку на додану вартість на суму 36703,00 грн. (а.с. 12-41, 58-87).

Однак, такі висновки посадових осіб контролюючого органу не ґрунтуються на нормах чинного податкового законодавства, виходячи з наступного.

Підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконання робіт, надання послуг, спрямована на отримання доході і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи.

Відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Нормами підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПКУ передбачено, що постачання товарів - це будь-яка передача права на розпорядження товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

У відповідності до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 ПКУ об'єктом оподаткування є операції платника податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно до п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать, зокрема витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Згідно із п.138.1 ст.138 розділу ІІІ Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 ст. 138 Податкового кодексу України.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій , зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг - п.198.1 ст. 198 ПКУ.

Пунктом 198.2 ст. 198 вказаного вище Кодексу, визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.4, 201.6 статті 201 ПКУ податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

У відповідності до п.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з аналізу наведених вище норм видно, що підставами для формування податкового кредиту та податкових зобов'язань, витрат та доходів є наявність у платника податків належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій.

При цьому, підставою для формування податкового кредиту є податкова накладна, яка зареєстрована у встановленому законодавством порядку у Єдиному реєстрі податкових накладних і лише відсутність такої накладної або оформлення її з порушенням ст. 201 ПК України позбавляє платника податку права на формування податкового кредиту та податкових зобов'язань.

Як свідчать матеріали справи, у тому числі і зміст акту перевірки від 19.09.2017р. та контролюючим органом у ході перевірки не виявлено фактів відсутності у позивача податкових накладних або оформлення їх з порушенням ст. 201 ПК України.

Судом встановлено, що у перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини, зокрема з ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО АНТ» з приводу придбання у вказаного контрагента товару (висівки пшениці).

Так, між ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО АНТ» (постачальник) та позивачем (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №2214 від 22.10.2014р. за умовами якого постачальник (ТОВ «НВП АНТ») зобовязується передати, а покупець (позивач) прийняти та оплатити продукцію, кількість та ціна якого визначається видатковими накладними; доставка товару здійснюється автотранспортом покупця та за його рахунок (а.с. 46-47).

Як зазначив сам позивач у судовому засіданні, транспортування вказаного товару (висівок пшениці) відбувалося транспортом покупця, та безпосередньо поставлявся позивачем як продавцем товару на адресу іншого контрагента ТОВ «АГРО-ФІД Україна».

Також факт реального здійснення господарської операції за вказаним договором підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: копією відповідного договору, копією видаткової накладної №НА-274 від 22.10.2014р., копією податкової накладної №274 від 22.10.2014р., копією звіту про дебетові і кредитові операції по рахунку 6057 «ОСОБА_3 ФОП» з 01.10.2014р. по 31.10.2014р., копією рахунку-фактури №1 від 22.10.2014р. та копією платіжного доручення №1 від 28.10.2014р., де у складі вартості товару, позивачем, у тому числі була сплачена і сума ПДВ (а.с. 48, 49, 211, 212, 213).

Зазначені вище первинні бухгалтерські документи відповідають вимогам ст.ст.1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», податкові накладні оформлені у відповідності до норм ст. 201 Податкового кодексу України, фактично підтверджують реальність здійснення господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО АНТ» та досліджені судом документи спростовують висновки про нереальність господарської операції з вищенаведеним контрагентом позивача, викладені контролюючим органом у акті перевірки від 19.09.2017р.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що контролюючим органом в основу встановленого порушення позивачем норм податкового законодавства України були покладені висновки акту, що ґрунтувались на висновках акту перевірки від 19.11.2014р. №9076/04-63-22-03/34631713 стосовно перевірки ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО АНТ», а також факти вилучення органами досудового розслідування в ході обшуку в рамках кримінального провадження №0000156 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Будівельників, буд. 25 первинних документів контрагента позивача, у зв'язку з чим зроблені висновки, що наявні у позивача первинні документи не підтверджують факту здійснення операцій по ланцюгу постачання товару (а.с.12-41, 58-87).

Проте, такі висновки контролюючого органу не відповідають нормам ст.ст.198, 201 Податкового кодексу України оскільки вони не ставлять в залежність право платника податків - покупця товару на формування податкового кредиту та валових витрат від встановлення фактів відсутності реальності здійснення господарської діяльності контрагентом позивача - ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО АНТ», а тому суд приходить до висновку, що покладення в основу порушень податкового законодавства саме висновків акту перевірки контрагента позивача є безпідставними та суперечать вищенаведеним нормам податкового законодавства з огляду на те, що у відповідності до вимог ст. 61 Конституції України юридична відповідальність носить індивідуальний характер та позивач не може нести відповідальність за дії своїх контрагентів.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту або відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документально підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вказана правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом України у його постановах від 13.01.2009р., у постанові від 01.06.2010р., а також у постановах від 26.12.2006р. №21-262, від 06.09.2008р., від 09.09.2008р. №21-500во08, від 11.10.2006р. №2593во06, від 31.01.2011 №21-47а11 та повинна бути врахована при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009р.(«Булвес «АД проти Болгарії») зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»).

З огляду на викладене, судом не приймаються доводи відповідача щодо покладення юридичної відповідальності на позивача за порушення, вчинені контрагентом позивача, які викладені в акті перевірки від 19.09.2017р., оскільки у відповідності до ст.61 Конституції України та вищенаведених норм чинного податкового законодавства позивач не може нести відповідальність за дії своїх контрагентів.

Також, є безпідставними і посилання податкового органу на те, що позивачем порушено п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 7, п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 9 Закон України Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" з огляду на те, що судом не встановлено фактів нереальності здійснення позивачем господарських операцій по взаємовідносинах позивача з його контрагентом ТОВ «НВП АНТ», які наведені вище з урахуванням досліджених судом первинних бухгалтерських документів, які оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Представником відповідача у ході судового розгляду справи не доведено належними і допустимими доказами правомірність прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень від 02.10.2017р. №, від 02.10.2017р. №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.10.2017р. №Ф- та рішення № від 02.10.2017р. з підстав порушення вимог податкового законодавства контрагентом позивача - ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО АНТ», оскільки жодними нормами чинного законодавства України не передбачено позбавлення платника податків - покупця товару права на формування податкового кредиту за умови порушення вимог податкового законодавства контрагентом позивача.

Є безпідставними твердження представника відповідача про відсутність у позивача складських приміщень для прийняття та зберігання придбаного товару та доводи про те, що позивачем не було проявлено розумної обережності при укладанні договору із зазначеним контрагентом, оскільки вказані обставини не можуть бути обрані контролюючим органом підставами для висновку про нереальність господарської операції позивача та донарахування грошових зобов'язань і застосування штрафних санкцій, так як контроль за дотриманням податкового законодавства суб'єктами господарювання покладено саме на контролюючі органи, тобто на відповідача за нормами Податкового кодексу України.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення і доводи представника відповідача стосовно внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення за ч.3 ст.212 Кримінального кодексу України (кримінальне провадження №0000156), оскільки судом встановлено, а представником відповідача жодними доказами не спростовано, того факту, що дане кримінальне провадження відкрито стосовно інших посадових осіб, зокрема - посадових осіб ТОВ «ЄДІЛІЯ», ТОВ «МВП-Україна», ТОВ «НОРІКА», ТОВ «ДАСТІК», а тому дане кримінальне провадження не стосується контрагента позивача ТОВ «НВП АНТ», а, відповідно, відкриття даного кримінального провадження не може бути належними та допустимими доказами у даній справі щодо нереальності здійснення господарських операцій між ТОВ "НВП АНТ" та позивачем у відповідності до вимог ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, слід також зазначити, що згідно правового висновку Верховного Суду України у його постанові від 03.03.2016р. №5-347кс15 неприпустимими є встановлення преюдиціальних фактів щодо осіб, які не є учасниками конкретного кримінального провадження. Верховний Суд зазначає, що встановлення такої преюдиції суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Водночас, у ході судового розгляду справи представником відповідача не було надано суду жодних доказів, які б свідчили про причетність посадових осіб контрагента позивача та самого позивача до вчинення дій, які кваліфікуються як кримінальне правопорушення та підпадають під дію Кримінального кодексу України.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що порушення, допущені одним платником податків, які відображені у податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обовязки іншого платника податків.

Окрім того, згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що викладені в акті перевірки від 19.09.2017р. доводи контролюючого органу про нереальність господарських операцій позивача з його контрагентом ТОВ «НВП АНТ» є протиправними, спростовуються вищенаведеними доказами, а тому оспорювані рішення в частині заявлених позовних вимог є такими, що прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у звязку з чим позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування оспорюваних податкових повідомлень рішень в частині заявлених позовних вимог підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа..

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №0.0.871809031.1 від 17.10.2017р. у розмірі 640 грн. 00 коп. (а.с. 2а).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 90, 132, 139, 193, 194, 205, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, №Ф-, № від 02.10.2017р. - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати винесені Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області 02.10.2017р., а саме:

- податкове повідомлення рішення № в частині нарахування грошового зобовязання та штрафних санкцій по податку на додану вартість у загальній сумі 9176,25 грн., із них податкове зобовязання 7341,00 грн., штрафна санкція 1835,25 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № про нарахування грошового зобовязання та штрафних санкцій по податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 6881,81 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування не нарахованого єдиного внеску на загальну суму 1910,39 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- на загальну суму 12735,94 грн.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49600, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (49130, м. Дніпро, шосе ДонецькеАДРЕСА_1, код за РНОКПП НОМЕР_1)- судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп. (шістсот сорок гривень 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складене - 12.02.2018р.

Суддя ОСОБА_1