Справа № П/811/1672/15.
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2018-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2018 року справа № П/811/1672/15.

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Петренко О.С.

за участю секретаря судового засідання - Толстової О.І.

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Калініна А.О.,

представника третьої особи - Калініна А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до відповідача: Міністерства юстиції України

третя особа: Начальник Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року до Кіровоградського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 27.04.2015 №1301/к "Про звільнення ОСОБА_3.", поновити ОСОБА_3 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 липня 2015 року адміністративну справу №П/811/1672/15 за позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, передано на розгляд Черкаському окружному адміністративному суду згідно з п. 4 ч. 1 ст. 22 КАС України.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.04.2016 року постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Було зазначено, що суди першої та апеляційної інстанції при розгляді справи належним чином не врахували положення, викладені у частині третій статті 36, статті 49-2, частині другій статті 40 КЗпП України, згідно яких у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Зокрема, що за правилами вище згаданих норм, роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму ВСУ №9, правової позиції Верховного Суду України, наведеної у постанові від 10 березня 2015 року (справа № 21-52а15), власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Акцентується увага на необхідність запропонування працівнику всіх наявних вакансій. Зокрема судами не з'ясовано, які окрім посади начальника Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області, були вакантними на час звільнення позивача, і які він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Чи пропонувалися йому інші посади. Чи було у зв'язку з реорганізацією Головного управління юстиції у Кіровоградській області скорочення чисельності або штату працівників.

10.05.2016 року суддею Черкаського окружного адміністративного суду Рідзель О.А. прийнято справу П/811/1672/15 за позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - начальник Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Кондратюк Віктор Станіславович про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та призначено судове засідання.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017 року постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Було зазначено, що при вирішенні даного спору суди, окрім іншого, повинні були з'ясувати, чи відбулось скорочення конкретної посади, яку обіймав позивач і чи створена аналогічна посада у реорганізованій установі, чи відбулися зміни у спеціалізації, кваліфікації цієї посади, чи збільшився обсяг службових (посадових) обов'язків і чи може ця особа займати таку посаду відповідно до своєї кваліфікації.

Також, встановлюючи обставини справи щодо наявності вакантних посад (в тому числі у новоствореному органі), суди формально погодились із поясненнями Головного територіального управління юстиції Кіровоградської області (стосовно відсутності посад, були вакантними на час звільнення позивача) не навівши при цьому жодних інших міркувань і мотивів з відповідним правовим обґрунтуванням стосовно цих доводів. Не взяли до уваги доводи інших учасників справи, зокрема і позивача, не надали їм належної правової оцінки.

30 листопада 2017 року з Вищого адміністративного суду України до Черкаського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа №П/811/1672/15.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Руденко А.В. від 04.12.2017 року прийнято до свого провадження адміністративну справу №П/811/1672/15.

Ухвалою суду від 04.12.2017 року адміністративну справу №П/811/1672/15 за позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, третя особа: начальник Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, в порядку ст.22 КАС України передано на розгляд Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Вказана справа надійшла до суду 25 січня 2018 року та передана на розгляд головуючому судді - Петренко О.С.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом Міністерства юстиції України від 27.04.2015 року №1301/к "Про звільнення ОСОБА_3" у зв'язку зі зміною істотних умов праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, звільнено позивача з посади начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області з 27.04.2015 року за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). На думку позивача, відповідачем без належних законних підстав винесено оскаржуваний наказ з підставою звільнення за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки чисельне та штатне скорочення посади начальника управління юстиції в області не проводилось, а відбулось лише перейменування управління, отже, звільнення позивача здійснено з порушенням вимог законодавства України, що свідчить про незаконність такого звільнення. Крім того, позивач зазначив, що відповідачем не в повному обсязі виконано передбачені статтею 49-2 КЗпП України, оскільки у попередженні від 08.02.2015 року останній не запропонував позивачу у повному обсязі вакантні посади для працевлаштування позивача. Таким чином позивач вважає, що оскаржуваний наказ "Про звільнення ОСОБА_3" прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню, що на думку позивача має наслідком поновлення його на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити з підстав, зазначених вище.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов та письмових поясненнях, які долучено до матеріалів справи, в яких зазначено, що оскаржуваний наказ видано правомірно, відповідно до положень чинного законодавства та на виконання постанови КМУ "Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції" №17 від 21.01.2015 року, якою ліквідовано Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, з покладенням на Міністерство юстиції завдань і функцій з реалізації державної політики у даних сферах. Отже, з урахуванням викладеного, відповідач зазначає, що значно збільшено обсяг функцій та повноважень територіальних органів Міністерства юстиції - утворених головних територіальних управлінь юстиції. Крім того, у зв'язку із змінами істотних умов праці позивачу запропоновано іншу роботу, зокрема посаду начальника Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області, однак від запропонованої посади позивач відмовився. Також, позивач скористався своїм правом та взяв участь у конкурсному відборі на заміщення вакантної посади начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, проте, за результатами голосування Конкурсної комісії Міністерства юстиції України не був відібраний для заміщення вакантної посади. Таким чином, на думку відповідача у Міністерства юстиції України були наявні підстави для винесення оскаржуваного наказу від 27.04.2015 року №1301/к "Про звільнення ОСОБА_3" за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. Таким чином, на думку відповідача, позивача правомірно звільнено із займаної посади, у зв'язку зі зміною істотних умов праці та реорганізації виробництва на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

В судовому засіданні представник відповідача та третьої особи, позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

На підставі ч. 3 ст. 243 КАС України в судовому засіданні 06.04.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що сторонам оголошено в судовому засіданні після проголошення вступної та резолютивної частини рішення з урахуванням вимог ст.243 КАС України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши у судовому засіданні надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності на підставі наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2007 року №870/02 ОСОБА_3 призначений на посаду начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області.

Міністерством юстиції України, відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 21.01.2015 року №17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції», наказу Міністерства юстиції України від 30.01.2015 року №115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України», наказу Міністерства юстиції України від 02.02.2015 року №139/5 «Про затвердження переліку головних територіальних управлінь юстиції», у зв'язку з впровадженням нової структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 06.02.2015 року та змінами істотних умов праці, на підставі рекомендацій Кадрової комісії Міністерства юстиції України, керуючись статтею 49-2 КЗпП України було запропоновано позивачу зайняти посаду начальника Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області та у разі відмови, позивач підлягає звільненню із займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до заяви від 08.04.2015 року позивач відмовився у переведенні на посаду начальника Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області.

Наказом Міністерства юстиції України від 27.04.2015 року №1301/к "Про звільнення ОСОБА_3", у зв'язку зі зміною істотних умов праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, звільнено позивача з посади начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області з 27.04.2015 року за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вказані обставини розглядались судами неодноразово.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 5 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаними рішеннями, позивачем подано касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 - задоволено. Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 05.07.2016 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 07.09.2016 року скасовано та направлено до суду першої інстанції на новий розгляд /т.4,а.с.125-127/.

Отже, судом при здійсненні нового розгляду справи, відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017 року враховано, що вказаною ухвалою зобов'язано з'ясувати наступні обставини:

- чи відбулось скорочення конкретної посади, яку обіймав позивач;

- чи створена аналогічна посада у реорганізованій установі;

- чи відбулись зміни у спеціалізації, кваліфікації цієї посади, чи збільшився обсяг службових посадових обов'язків та чи може ця особа, займати таку посаду, відповідно до своєї кваліфікації.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» від 21.01.2015 року № 17, ліквідовано Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції України завдання та функції з реалізації державної політики в даних сферах.

З метою оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції, раціонального використання бюджетних коштів та на виконання пункту 9 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України від 28 грудня 2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, законодавчих актів України» щодо скорочення чисельності працівників державних органів на 20 відсотків Кабінет Міністрів України постановив:

- ліквідувати Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, договорів комерційної концесії (субконцесії), з питань реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

- установити, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, що ліквідуються, в частині реалізації державної політики у сферах, зазначених у пункті 1 цієї постанови ( постанова КМУ №17 від 21.01.2015року).

На виконання постанови уряду Міністерством юстиції України прийнято наказ від 30.01.2015 року № 115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України», за змістом якого: головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі перейменовано на головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі; затверджено Типову структуру головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі; затверджено зміни до деяких нормативно-правових актів /т.1,а.с.43-57/.

Тобто, судом встановлено, що в даному випадку, з 30.01.2015 року відбулось перейменування Головних управлінь юстиції .

Вказане підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємств та громадських формувань (далі ЄДР), зі змісту якого встановлено, що 13.02.2015 року проведено реєстраційну дію змін до установчих документів «зміна повного найменування» та не спростовано представником відповідача та третьої особи під час судового розгляду справи по суті.

Судом також встановлено та не спростовано відповідачем під час судового розгляду, що код ЄДРПОУ Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області збігається з кодом ЄДРПОУ Головного управління юстиції у Кіровоградській області.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, що судами під час попередніх розглядів справи встановлено, що відбулась саме реорганізація шляхом ліквідації одного органу державної влади з одночасним створенням іншого органу, оскільки вказане спростовано дослідженими письмовими доказами в судовому засіданні під час нового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Згідно відомостей з ЄДР державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи, а саме зміна повного найменування, зміна складу або інформації про засновників Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області проведена 13.02.2015 року.

У відповідності до ч.4 ст.13 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" територіальні органи міністерства припиняються як юридичні особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про державну реєстрацію їх припинення.

Станом на час розгляду справи не внесено запис до ЄДР про припинення юридичної особи Головного управління юстиції у Кіровоградській області.

На підставі ч.4 ст.91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 Цивільного кодексу України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Порядок утворення, реорганізації та ліквідації міністерств та інших центральних органів виконавчої влади врегульовано ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" № 3166-VI від 17.03.2011 року.

Утворення, реорганізація та ліквідація міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади здійснюються з урахуванням завдань Кабінету Міністрів України, а також з урахуванням необхідності забезпечення здійснення повноважень органів виконавчої влади і недопущення дублювання повноважень (ч. 3 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади").

Згідно з ч.ч. 4,5 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністерство, інший центральний орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох центральних органів виконавчої влади (ч.4 ст.5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади"). Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Президента України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт Кабінету Міністрів України (ч.7 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади").

Частинами 8,9 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" передбачено, що актом Кабінету Міністрів України про ліквідацію міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади визначається орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що ліквідується. Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1074 від 20.10.2011 р. відповідно до ч. 9 ст.5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" затверджено Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - Порядок № 1074), який визначає механізм здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

За приписами пп. 4-6 Порядку № 1074 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади.

Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Права та обов'язки органів виконавчої влади переходять у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм Цивільного кодексу України, Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" та Порядку № 1074, порядок утворення та припинення юридичних осіб публічного права є відмінним від порядку утворення та припинення юридичних осіб приватного права. Відтак, у разі ліквідації органу виконавчої влади, держава відповідним актом Кабінету Міністрів України передає його завдання та функції новоствореному центральному органу виконавчої влади, забезпечуючи у такий спосіб безперервне виконання функцій держави. Отже, територіальні органи міністерств не можуть діяти інакше, ніж це передбачено актами Президента України чи Кабінету Міністрів України, виданими для забезпечення виконання відповідними міністерствами своїх функцій.

З урахуванням наведеного, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає виконання новоутвореною установою зобов'язань ліквідованої установи.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. В разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Так, зі змісту наказу Міністерства юстиції України від 30.01.2015 року №115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України», головні управління юстиції Мін'юсту в АРК, в областях, містах Києві і Севастополі «перейменовані» на головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в АРК, в областях, містах Києві і Севастополі /т.1,а.с.43/.

Отже, суд приходить до висновку, що відбулась реорганізація не шляхом ліквідації одного органу державної влади з одночасним створенням іншого, що є його правонаступником, а лише перейменування Головного управління юстиції у Кіровоградській області на Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області.

Суд зазначає, що саме по собі перейменування державного органу (без його ліквідації, реорганізації) не тягне за собою змін в організації виробництва і праці за відсутності інших доказів, що свідчать про наявність будь - яких змін, які впливають на трудову функцію працівника.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що позивач скористався своїм правом та взяв участь у конкурсному відборі на заміщення вакантної посади начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, оскільки перейменування державного органу не тягне за собою проведення конкурсного відбору на заміщення вакантної посади, у даному випадку начальника Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області.

В судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з перейменуванням Головного управління юстиції у Кіровоградській області на Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській введено в дію структуру та штатну чисельність і штатний розпис Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області /т.2,а.с.175-236/.

07 лютого 2015 року у Міністерстві юстиції України відбулося засідання Кадрової комісії з питань підбиття підсумків добровільного тестування та вивчення професійних, ділових якостей керівних працівників головних управлінь юстиції в областях та у місті Києві для зайняття посад головних територіальних управлінь юстиції в областях та у місті Києві.

На засіданні Кадрової комісії 07.02.2015 року, наслідками співбесіди з ОСОБА_3, одноголосно винесено протокольне рішення (пункт 56) щодо попередження про впровадження нової структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 06.02.2015 року та зміни істотних умов праці та запропоновано зайняти посаду начальника Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області.

Від запропонованої посади позивач відмовився, що підтверджується копією відповідної заяви, наявної в матеріалах адміністративної справи /т.1,а.с.38-39,41-42/.

При цьому, зі змісту попередження, долученого до матеріалів справи, судом встановлено, що відповідачем запропоновано ОСОБА_3 лише одну посаду - начальника Новоархангельського районного управління юстиції у Кіровоградській області, при цьому за наявності вакантних посад, що підтверджується долученими до справи копіями зведених штатних розписів, в тому числі і начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, позивачу їх запропоновано не було /т.1,а.с.197-234/.

Згідно з положеннями, викладеними в ч.3 ст. 36, ч.2 ст. 40 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Приписами ст. 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Отже, з огляду на викладені вище положення трудового законодавства, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

В даному випадку, відповідачем в порушення перелічених вище норм трудового законодавства, ОСОБА_3 запропоновано лише одну посаду. Доказів відсутності інших вакантних посад відповідачем до суду не надано.

Також суд зазначає, що відповідач, під час неодноразового розгляду справи в судах різних інстанцій, надавав формальні пояснення без будь - яких доказів стосовно відсутності вакантних посад ( в тому числі і на момент звільнення позивача), які можна було б запропонувати позивачу. Так, судом встановлено, що чисельне чи штатне скорочення посади начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області не відбулось, а відбулось лише перейменування посади. Однак, під час судового розгляду представник відповідача не зміг пояснити суду, чому посаду начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області не було запропоновано позивачу.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено процедуру попередження про звільнення ОСОБА_3

Згідно з вимогами ст.25 Закону України "Про державну службу" ( в редакції, що діяла на момент звільнення позивача), посада начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області відносилась до 3 категорії посад державних службовців, при цьому посада начальника районного управління юстиції у Кіровоградській області відносилась до 6 категорії посад державної служби, що свідчить про їх нерівнозначність.

При цьому, згідно з поясненнями представника відповідача судом встановлено, що на сьогоднішній день начальник Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області має 5 ранг державного службовця, який йому присвоєно за новою редакцією Закону України "Про державну службу".

В судовому засіданні, представник відповідача не зміг пояснити суду як співвідносяться ранги начальника ГУЮ у Кіровоградській області та начальника ГТУЮ у Кіровоградській області, чи є 6 ранг державного службовця, який присвоєно за старою редакцією Закону України "Про державну службу" нижчим, ніж 5 ранг державного службовця, який присвоєно за новою редакцією Закону України "Про державну службу".

Так, в судовому засіданні представник відповідача наголошував, що Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області набуло більшого обсягу повноважень і функцій, ніж Головне управління юстиції у Кіровоградській області, що свідчить про збільшення обсягу обов'язків у начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Суд, проаналізувавши зміст положень про Головне територіальне управління юстиції /т.2,а.с.171-173/ та про Головне управління юстиції /т.2,а.с.135-137/ в частині обов'язків начальника управління, дійшов висновку, що вони є аналогічними. Крім того, перелік обов'язків начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області також передбачав обов'язки, що були пов'язані з питаннями політики в сфері державної реєстрації. Додатково суд вважає за необхідне зазначити, що перелік обов'язків начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області, яку займав ОСОБА_3, є значно ширшим, ніж начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Отже, в судовому засіданні представником відповідача не доведено, що відбулись суттєві зміни у спеціалізації та кваліфікації посади начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та, як наслідок, неможливість її зайняття ОСОБА_3

Суд зазначає, що зміни в організації виробництва і праці - це раціоналізація робочих місць, запровадження нових форм організації, як от запровадження бригадної форми організації праці замість індивідуальної і, навпаки, впровадження передових методів, технологій, тощо (п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

При цьому, посаду, яку займав позивач, до та після перейменування, збережено, перейменування не вплинуло, ні на обсяг обов'язків, ні на трудову функцію позивача, відсутні будь - які зміни в організації виробництва, в зв'язку з чим, підстав для застосування п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та, відповідно положень ст.49-2 КЗпП України у відповідача не було.

Існує усталена судова практика про те, що під час вирішення адміністративних спорів із публічної служби пріоритетними для застосування є норми спеціальних законів, а в питаннях, не врегульованих спеціальним законодавством, підлягають застосуванню норми трудового законодавства.

Відповідно до п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст.ст. 40,42 Кодексу законів про працю України допускається звільнення працівника у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці лише при неможливості переведення робітника з його згоди на іншу роботу, і за відсутності у звільненого переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі.

Постановою Пленуму Верховного Суду від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено застосування п.1 ст.40 КЗпП України при розгляді справ, пов'язаних із звільнення працівника у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. Зокрема, зазначено, що розглядаючи трудові спори суди зобов'язані з'ясовувати чи дійсно у власника або уповноваженого ним органу не було можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При цьому, така можливість визначається не тільки наявністю іншої вільної посади, але й можливістю особи обіймати цю посаду за своєю освітою, спеціальністю та досвідом роботи. Крім того, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, проте, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу.

Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця й дотримання положення ст. 49-2 Кодексу законів про працю України.

Статтею 49-2 Кодексу законів про працю України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При скороченні чисельності та штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці та з врахуванням інших критеріїв. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Однак, відповідач жодним чином не обґрунтував відсутність можливості призначення позивача на посаду начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному наказу відповідача, суд керується чинним законодавством та враховує висновки Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

На думку суду, суб'єктом владних повноважень також порушено принцип захисту обґрунтованих сподівань (reasonable expectations), який тісно пов'язаний із принципом юридичної визначеності (legal certainty) і є невід'ємним елементом принципу правової держави та верховенства права. Як зазначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності ЄСПЛ визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив ЄСПЛ у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справі "Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п.74, від 20 травня 2010 року, рішення у справі "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п.37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (рішення у справі "Онер'їлдіз проти Туреччини", п.128, та "Беєлер проти Італії", п.119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п.74).

Іншого способу порушеного права у спорах про незаконне звільнення, аніж поновлення на посаді відповідного органу (установи, підприємства, організації), чинне законодавство не передбачає.

Зваживши на вищевикладені обставини справи та вимоги законодавства, суд дійшов висновку про те, що відповідачем був порушений встановлений законом порядок звільнення позивача.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кодексом адміністративного судочинства України (частина третя статті 2) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Із пункту 5 зазначеного Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Враховуючи, що звільнення позивача відбулося 27 квітня 2015 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме: за лютий та березень 2015 року.

Згідно довідки про заробітну плату позивача /т.4,а.с.217/ заробітна плата позивача за лютий 2015 року ( 20 робочих днів) становить 5685,77 грн., а за березень 2015 року (21 робочий день) - 5415,73 грн., що разом становить 11 101,50 грн. (середня зарплата за місяць становить 5550,75 грн.). Середньоденна заробітна плата позивача складає 270,77 грн. (а.с.42).

Період вимушеного прогулу позивача склав 739 робочих днів (з 27.04.2015 року по 06.04.2018 року).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача - за вказаний вище період становить 200 099,03 грн. (270,77 грн.*739 робочі дні).

Крім того, відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів ОСОБА_3 за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, сума виплат з Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості становить 14656 грн. /т.4,а.с.227/.

Згідно з довідкою від 06.04.2018 року за вих.№26 сума заробітної плати, отриманої ОСОБА_3 за період з січня по березень 2018 року, як в.о. КП «Поліграфія» становить 28180,86 грн.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача становить 157 262,17 грн.

У відповідності з п.п.2,3 ч. 1 ст. 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню, рівно як і рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до зазначеної норми закону суд вважає за необхідне допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення позивача на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Отже вищевикладене вирішення спору цілком узгоджується із нормами КАС України та є належним способом захисту порушеного права позивача.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та наявність підстав для їх повного задоволення.

Керуючись ст.ст. 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, третя особі Начальник Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді - задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 27.04.2015 року №1301/к "Про звільнення ОСОБА_3".

3.Поновити ОСОБА_3 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, з 28 квітня 2015 року.

4. Зобов'язати Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 28.04.2015 року по 06.04.2018 року включно в розмірі 157 262,17 грн.

5. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255КАС України.

Рішення суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Повний текст складено та підписано 16.04.2018 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. Петренко