Справа № 826/11082/16
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Петрика І.Й., Сорочка Є.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 січня 2018 року, яке прийняте у м. Києві о 13 год. 55 хв., у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича" до Кабінету Міністрів України про визнання незаконною і нечинною постанови від 25 грудня 2015 року № 1128,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича" звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України про визнання незаконною і нечинною Постанови від 25 грудня 2015 року № 1128 «Про затвердження Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2016 року № 345).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 січня 2018 року в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича" відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 січня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити даний позов у повному обсязі.

До Київського апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на правильність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Дослідженням матеріалів справи колегією суддів встановлено, що 15 червня 2016 року Міністерством юстиції України було видано наказ № 1683/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", яким скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 травня 2016 року №29775666, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлак Олександрою Володимирівною, внесено запис про скасування запису про право власності за №14684000 та тимчасово блоковано доступ приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурлак Олександри Володимирівни до Державного реєстру прав строком на 6 (шість) місяців до 14 грудня 2016 року.

Вищевказаний наказ було видано на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 14 червня 2016 року за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" від 09 червня 2016 року (далі - скарга), що надійшла до Міністерства юстиції України 10 червня 2016 року та зареєстрована за №17260-0-33-16. Зокрема, у скарзі містилася вимога про скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурлак Олександри Володимирівни від 26 травня 2016 року №29775666 про державну реєстрацію права власності ТОВ "Офісний центр "Квадрат на Малевича" на нежилі приміщення на першому, другому та мансардному поверхах в літері Б, загальною площею 2455,7 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Київ вул. Казимира Малевича (Боженка), 86 Б; внесення змін до запису Державного реєстру прав шляхом вилучення запису №14684000 від 26 травня 2016 року про право власності ТОВ "Офісний центр "Квадрат на Малевича" на зазначені нежилі приміщення; анулювання доступу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурлак Олександри Володимирівни до Державного реєстру прав.

За результатами розгляду вищезазначеної скарги, 14 червня 2016 року Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації було складено висновок, згідно з яким вирішено повністю задовольнити скаргу в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 травня 2016 року №29775666, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлак Олександрою Володимирівною, внести запис про скасування запису про право власності за №14684000 та тимчасово блокувати доступ приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурлак Олександри Володимирівни до Державного реєстру прав строком на 6 (шість) місяців до 14 грудня 2016 року.

На думку позивача, підставою для позбавлення його права власності на нерухоме майно, стало прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови від 25 грудня 2015 року № 1128 «Про затвердження Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації», що набрала чинності 01 січня 2016 року, якою затверджено Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, який визначає процедуру розгляду відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «;Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Міністерства юстиції України, що здійснюється Міністерством юстиції України та його територіальними органами.

У зв'язку з цим, позивач вважає, що невідповідність вищевказаної Постанови КМУ вимогам ч. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ч. 6 ст. 319, ч. 1, ч. 2 ст. 321, ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України; ст. ст. 19, 41, 55, 124 Конституції України, може завдати шкоду майновим правам та інтересам підприємства в частині втрати права власності на майно через формальні процедури з підстав, які не передбачені нормами міжнародного та вітчизняного законодавства.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Закон України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Статтею 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» передбачено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації, який полягає в тому, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів або до суду.

Згідно з пунктом 1 частини другої зазначеної статті, Міністерство юстиції України розглядає скарги на проведені державним реєстратором реєстраційні дії (крім випадків, якщо такі реєстраційні дії проведено на підставі рішення суду).

Процедура розгляду скарг у сфері державної реєстрації на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначена Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 (надалі - Порядок № 1128) (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1128, для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - Комісія), положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Відповідно пункту 2 Розділу І Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2016 № 37/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13 січня 2016 року за №42/28172 (далі - Положення №37/5) (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), Комісія є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Міністерстві юстиції України, що в межах повноважень, визначених Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «;Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», Порядком №1128, забезпечує розгляд скарг у сфері державної реєстрації.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 1128, під час розгляду скарги по суті Комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує:

1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження;

2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах;

3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора);

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Згідно із пунктом 9 Порядку №1128, під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Пунктом 10 Порядку № 1128 передбачено, що суб'єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє скаржнику (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкту оскарження та іншим заінтересованим особам, зазначеним у скарзі або встановленим відповідно до відомостей реєстрів, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів: 1) рекомендованою телеграмою; 2) телефонограмою; 3) факсимільним повідомленням; 4) засобами електронної пошти.

Згідно розділу ІІІ Положення № 37/5 «Порядок роботи комісії», формою роботи комісії є засідання, які проводяться у разі потреби. Дату, час і місце проведення засідання комісії визначає її Голова. Секретар комісії завчасно повідомляє членів комісії, а також скаржника та/або його представника, суб'єкта оскарження та інших заінтересованих осіб про порядок денний запланованого засідання, дату, час і місце його проведення, а також надає/надсилає членам комісії та зазначеним особам необхідні матеріали в електронному або паперовому вигляді. Висновок комісії, оформлений відповідно до пункту 8 розділу III цього Положення, разом з проектом відповідного наказу Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України подає для підпису Міністру юстиції України.

Пунктом 11 Порядку № 1128 встановлено, що копії скарги та доданих до неї документів надаються суб'єкту оскарження та заінтересованим особам, зазначеним у скарзі або встановленим відповідно до відомостей реєстрів, не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб'єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов'язково приймаються комісією до розгляду.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 1128, за результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

А приписами пункту 19 Порядку № 1128 передбачено, що рішення, дії або бездіяльність суб'єкта розгляду скарги можуть бути оскаржені до суду.

Вказана норма кореспондується також з положеннями частин 1, 2, 6 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), де зазначено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав; б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; д) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України.

Рішення, передбачені підпунктами «а», «ґ» та «д» пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

Відповідно до частини 9 статті статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, аналізуючи норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість тверджень позивача щодо невідповідності Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 «Про затвердження Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації» Конституції України та нормам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в частині визначення повноважень на скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (у тому числі й рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 травня 2016 року № 29775666, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлак Олександрою Володимирівною), оскільки питання конституційності нормативно-правових актів не належить до компетенції адміністративного суду, а віднесено до виключної компетенції Конституційного Суду України.

В свою чергу, суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що спірна Постанова Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 «Про затвердження Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації» суперечить нормам ст.ст. 319, 321, 386 Цивільного кодексу України, оскільки вказані статті регулюють саме правовідносини власності, а не державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Крім того, колегія суддів знаходить помилковими твердження позивача в частині невідповідності Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 «Про затвердження Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації» вимогам ч. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є безпідставними, оскільки вказані норми міжнародного договору регулюють право на справедливий суд, право на ефективний засіб юридичного захисту та стосуються захисту власності, проте жодним чином не стосуються сфери регулювання спірного акта, а тому колегія суддів не вбачає в даному випадку невідповідність спірного акта міжнародному договору в порядку ч. 3 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, як було вірно встановлено судом першої інстанції, позивач в своєму позові не посилається на порушення відповідачем процедури прийняття спірного нормативно-правового акта, а порушує власне питання невідповідності даного акту Конституції України та нормам міжнародного права, що на думку останнього може завдати шкоду майновим правам та інтересам підприємства в частині втрати право власності на майно через формальні процедури з підстав, які не передбачені нормами міжнародного та вітчизняного законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, таке рішення прийнято владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оскаржуване рішення є юридично значимим, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Зважаючи на те, що рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 травня 2016 року №29775666 було скасоване саме наказом Міністерства юстиції України від 15 червня 2016 року № 1683/5, що був виданий на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 14 червня 2016 року за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" від 09 червня 2016 року, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність вимог даного позову, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не відповідає завданню адміністративного судочинства, що спрямоване на ефективний захист прав особи від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, та способам захисту, встановленим КАС України.

При цьому, як вбачається з пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні суду першої інстанції, питання стосовно позбавлення права власності на належне позивачу нерухоме майно є предметом оскарження при розгляді іншої справи, на що також звернув увагу й суд першої інстанції при вирішенні цієї справи.

Таким чином, аналізуючи обставини даної справи та оцінюючи зібрані у ній докази, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість вимог даного позову та відсутність правових підстав для його задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича" без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Петрик І.Й.

Суддя Сорочко Є.О.

Повний текст постанови виготовлено - 12.04.2018р.