Справа № 822/3518/17
Суддя: Лабань Г.В.
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/3518/17
02 квітня 2018 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Лабань Г.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про скасування та визнання нечинними наказів, висновку та зобов'язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про скасування та визнання нечинними наказів, висновку та зобов'язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.03.2018 адміністративний позов задоволено. Вирішено скасувати та визнати нечинним висновок службового розслідування за фактом неналежної організації оперативно-службової діяльності за І півріччя 2017 року структурними підрозділами Департаменту захисту економіки Національної поліції України в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади. Скасувати та визнати нечинним наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України №865 від 17.08.2017 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу протидії злочинам у галузях економіки, житлово-комунальному господарстві, аграрному секторі, лісовій галузі, сфері земельних відносин, інфраструктури та інтелектуальної власності УЗЕ в Хмельницькій області. Скасувати та визнати нечинним наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України №299 о/с від 02.10.2017 про призначення ОСОБА_1 на посаду старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №4 (м. Теофіполь) управління захисту економіки в Хмельницькій області.

Однак, щодо позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, а саме: щодо поновлення позивача на посаді не ухвалене рішення та не вирішене питання про судові витрати.

Враховуючи викладене, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.3 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до п.5 ч.10 ст.62 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно рішення від 29.03.2018 суд визнав протиправним та скасував наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України №299 о/с від 02.10.2017 згідно якого ОСОБА_1 був призначений на посаду старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №4 (м. Теофіполь) управління захисту економіки в Хмельницькій області в порядку переведення, звільнивши з посади начальника відділу протидії злочинам у галузях економіки, житлово-комунальному господарстві, аграрному секторі, лісовій галузі, сфері земельних відносин, інфраструктури та інтелектуальної власності цього управління.

Оскільки наказ, який став підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади скасований, суд вважає, що з метою відновлення порушених прав необхідно ОСОБА_1 поновити на посаді начальника відділу протидії злочинам у галузях економіки, житлово-комунальному господарстві, аграрному секторі, лісовій галузі, сфері земельних відносин, інфраструктури та інтелектуальної власності управління захисту економіки в Хмельницькій області з 02.10.2017.

За правилами ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середньої заробітної плати працівникам здійснюється згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100).

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку №100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з абз.4 п.2 Порядку №100, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна праця обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту четвертого цього Порядку.

Норма абз.3 п.4 Порядку передбачає, що в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до п.5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

В той же час, при обрахунку суми різниці в грошовому забезпеченні за перебування на посаді, слід враховувати, що згідно п.10 Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Представник відповідача надав розрахункові листи за червень-листопад 2017, однак зазначені в довідках розрахунки, складені без урахування а. 3, 4 п. 2, п. 5, п. 10 Порядку №100.

Таким чином, враховуючи, що позивач тривалий час перебував на лікарняному, достовірні дані, на підставі яких можливо розрахувати суму різниці середньої заробітної плати на вимогу суду надані не були та наявні лише в установі, у штаті якої відповідача буде поновлено на посаді, суд приходить до висновку, що здійснення нарахування та виплати на користь позивача різниці середньомісячного заробітку (грошового утримання) за період з 02.10.2017 по 02.04.2018, належить до виключної компетенції установи у трудових відносинах з якою перебуває позивач.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень повинні бути прийняті чи здійснені в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), відповідати вимогам діючого законодавства.

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Згідно з ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються Ці дані встановлюються такими засобами: ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим суд врахував, що під час подання позовної заяви позивачем сплачений судовий збір у сумі 386,00 грн. згідно з квитанцією від №50 від 13.12.2017.

Разом з тим відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 252, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

зобов'язати Департамент захисту економіки Національної поліції України поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу протидії злочинам у галузях економіки, житлово-комунальному господарстві, аграрному секторі, лісовій галузі, сфері земельних відносин, інфраструктури та інтелектуальної власності УЗЕ в Хмельницькій області з 02.10.2017.

Стягнути з Департамент захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) різницю в грошовому забезпеченні за час перебування на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №4 (м. Теофіполь) управління захисту економіки в Хмельницькій області за період з 02.10.2017 по 02.04.2018 включно.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 386 (триста вісімдесят шість) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з його підписання.

Головуючий суддя Г.В. Лабань