Справа № 2а/1570/10155/11
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2018 року

Київ

справа №2а/1570/10155/11

адміністративне провадження №К/9901/4307/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів - Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання - Загороднього А.А.,

учасники справи:

представник позивача - Макаренко В.В.

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року (судді: Осіпов Ю.В., Золотніков О.С., Скрипченко В.О.) у справі №2а/1570/10155/11 за позовом Публічного акціонерного товариства "Північтранс" до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Північтранс» (далі - позивач, ПАТ «Північтранс») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 7 вересня 2011 року № у частині 214 534,00 грн донарахованого податку на додану вартість та 2,00 грн - штрафної (фінансової) санкції.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Північтранс» зазначило, що товариством належним чином підтверджено реальність господарських операцій з його контрагентами, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2012 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким задоволено позовні вимоги. Скасовано податкове повідомлення-рішення 7 вересня 2011 року № у частині збільшення ПАТ «Північтранс» грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 214 534,00 грн та штрафної (фінансової) санкції в сумі 2,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з правомірності формування позивачем податкового кредиту спірного податкового періоду, оскільки суми ПДВ, сплачені у ціні придбаних у контрагентів робіт (послуг) підтверджуються належними первинними документами. Крім того, контролюючим органом не доведено, що фінансово-господарська діяльність контрагентів чи позивача здійснювалась поза межами правового поля, а укладені ними правочини є такими, що вчинені без мети настання реальних наслідків.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суджу від 16 травня 2012 року.

У доводах касаційної скарги відповідач посилається на невідповідність висновків суду апеляційної інстанції обставинам справи, зважаючи на оформлення первинних (бухгалтерських) документів з порушенням норм податкового законодавства (відсутні обов'язкові реквізити), а в актах виконаних робіт не конкретизовано вид таких робіт, позивачем під час перевірки не були надані рахунки-фактури.

Позивач подав заперечення на касаційну скаргу, де вказує на персоніфікований обов'язок платника податків сплачувати податки і збори та самостійно нести відповідальність за порушення податкового законодавства, у зв'язку з чим вважає рішення суду касаційної інстанції таким, яке прийняте з дотриманням норм законодавства.

Касаційний розгляд справи проведено у судовому засіданні, відповідно до статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що уповноваженими особами контролюючого органу проведено планову виїзну перевірку ПАТ «Північтранс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 квітня 2010 року по 31 березня 2011 року, про що складено акт №3883/23-1/05523553 від 25 серпня 2011 року, яким встановлено порушення позивачем вимог підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.4.2 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», статей 201.4, 201.6., 201.10, 198.1, 198.2 ,198.3 Податкового кодексу України, внаслідок чого, позивачем завищено податковий кредит по господарським відносинам з TOB «НВКП ГІДРО-АЛЬФА» на суму ПДВ - 156 400,00 грн та з ПП «ФІТО СЕРВІС ПЛЮС» на суму ПДВ - 58 133,00 грн.

За результатами перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 7 вересня 2011 року №, яким позивачу збільшено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 231 195,00 грн та застосовано штрафну санкцію у розмірі 3 187,00 грн.

Не погодившись частково з висновками щодо завищення сум податкового кредиту ПАТ «Північтранс» по господарським відносинам з TOB «НВКП ГІДРО-АЛЬФА» на суму ПДВ - 156 400,00 грн, та з ПП «ФІТО СЕРВІС ПЛЮС» на суму ПДВ - 58 133,00 грн, та з податковим повідомленням-рішенням у частині 214 534,00 грн позивач звернувся з позовом до суду.

За змістом підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього кодексу.

Водночас, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для висновку про завищення ПАТ «Північтранс» суми податкового кредиту по взаємовідносинам з TOB «НВКП ГІДРО-АЛЬФА» на суму ПДВ - 156 400,00 грн та ПП «ФІТО СЕРВІС ПЛЮС» на суму ПДВ - 58 133,34 грн є обставини, встановлені контролюючим органом за результатами перевірки контрагентів позивача, відповідно до яких встановлено неможливість реального здійснення фінансово - господарських операцій та ведення господарської діяльності у порядку, передбаченому приписами діючого законодавства України у перевіряємому періоді, зважаючи на відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг).

Так, у перевіряємий період позивач мав господарські відносини з TOB «НВКП ГІДРО-АЛЬФА» на підставі договору на переобладнання транспортних засобів, договорів на капітальний ремонт гідромеханічних коробок передач автобусів, договорів на капітальний ремонт транспортних засобів, договору підряду, на підтвердження виконання яких позивачем надано до суду копії актів здачі приймання робіт та податкових накладних.

Крім того, позивач мав господарські відносини з ПП «ФІТО СЕРВІС ПЛЮС» на підставі договорів на ремонт паливної апаратури автобусів, на ремонт двигунів автобусів та на ремонт автобусу.

Як встановлено судом першої інстанції позивачем на підтвердження фактичного надання послуг за вказаними вище договорами ПАТ «Північтранс» надано відповідні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які не відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки вказані акти не містять вказівку на посади та ПІБ осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, з вказаних актів неможливо визначити обсяг та характер виконаних робіт, крім того відсутня експлуатаційна, ремонтна, технологічна документація, у відповідності з якого виконуються роботи, як і відсутні рахунки-фактури.

Судами встановлено, що оплата придбаних робіт та послуг здійснена позивачем на рахунки ПП «Річмонд-сервіс» та ПП «Нордік-Груп», яким TOB «НВКП ГІДРО-АЛЬФА» та ПП «ФІТО СЕРВІС ПЛЮС» переуступило право вимоги оплати по вищевказаним договорам до боржника - ПАТ «Північтранс» на безоплатній основі згідно договорів уступки прав (цесії).

Однак, позивачем не надані докази руху активів та наявності змін у їх структурі у зв'язку з укладенням та виконанням господарських договорів з TOB «НВКП ГІДРО-АЛЬФА» та ПП «ФІТО СЕРВІС ПЛЮС», реальність яких не визнається відповідачем.

На спростування тверджень контролюючого органу щодо відсутності реальності проведення вказаних господарських операцій, позивач посилається на постанову Харківського окружного адміністративного суду та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду у справі №2а-12302/11/2070, якими встановлена незаконність проведення іншої позапланової перевірки TOB «НВКП ГІДРО-АЛЬФА», відмінної від тої на яку посилався контролюючий орган, у зв'язку з чим, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили дані доводи позивача.

Досліджуючи фактичність здійснення вказаних господарських операцій, суд першої інстанції визнав вказані первинні бухгалтерські документи недостатніми для підтвердження фактичного здійснення визначених договорами робіт від TOB «НВКП ГІДРО-АЛЬФА» та ПП «ФІТО СЕРВІС ПЛЮС».

Таким чином, суд приходить до висновку, що на підтвердження фактичного виконання операцій за договорами виконання робіт, враховуючи специфіку та умови укладених договорів, товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, а наявність актів винних робіт у позивача, які мають недоліки в оформленні, за спірними операціями, як підстави формування податкового кредиту, у даному випадку не є достатніми та вичерпними, оскільки предметом спору є також підтвердження інших обставин реальності відображення у податковому обліку господарських операцій, які фактично не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, що свідчить про відсутність реальних правових наслідків за господарськими операціями в межах договорів укладених позивачем з TOB «НВКП ГІДРО-АЛЬФА» та ПП «ФІТО СЕРВІС ПЛЮС».

Отже колегія суддів, враховуючи встановлені обставини справи, приходить до висновку, що судом першої інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих контролюючим органом та зібраних судами та іншим обставинами, що підтверджують висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства, натомість, позивач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами правомірність формування податкового кредиту з ПДВ за спірний період.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (частина перша статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені у касаційні скарзі, дають підстави для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, а тому касаційна скарга Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року у підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року у справі №2а/1570/10155/11 скасувати, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2012 року у даній справі - залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду