Справа № 812/362/18
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

12 квітня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/362/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Кисельової Є.О.,

за участю секретаря судового засідання: Жданової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганській області (93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Свердлова , буд. 347) про визнання дій незаконними, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганській області, в якому позивач просив:

- визнати бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганській області щодо не зарахування до стажу роботи періоди підприємницької діяльності з 22.06.1993 по 06.02.1995; з 01.10.1996 по 31.12.1996 з 01.07.1998 по 31.12.1998 та з 01.01.2004 по 28.03.2005 протиправною з 01.08.2017;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганській області здійснити позивачу перерахунок пенсії, зарахувавши до стажу роботи періоди підприємницької діяльності з 22.06.1993 по 06.02.1995; з 01.10.1996 по 31.12.1996 з 01.07.1998 по 31.12.1998 та з 01.01.2004 по 28.03.2005 з 01.08.2017.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.12.2015 позивач почав отримувати пенсію із зменшенням пенсійного віку за списком № 1 через управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганській області. В період з 15.01.1993 по 28.03.2005 здійснював підприємницьку діяльність та був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця. З відповіді, наданої відповідачем від 25.05.2016№ 88/М-7, дізнався, що йому не зараховано до загального стажу роботи час здійснення підприємницької діяльності в періоди: з 22.06.1993 по 06.02.1995, з 01.10.1996 по 31.12.1996, з 01.07.1998 по 31.12.1998, оскільки за вказані періоди відсутні відомості про сплату страхових внесків. Період з 01.01.2004 по 28.03.2005 не зарахований у зв'язку з відсутністю даних відомостей персоніфікованого обліку. Посилаючись на норми законодавства, позивач просив суд задовольнити його позов.

Позивач та представник відповідача в судове засідання не прибули, просили справу розглянути без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, суд дійшов наступного.

Позивач, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганській області та з 01.12.2015 отримує пенсію на підставі заяви про призначення пенсії від 10.09.2015 (а.с. 48) та повторної заяви від 11.05.2016 (а.с. 54).

ОСОБА_1 в період з 15.01.1993 по 28.03.2005 здійснював підприємницьку діяльність та був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця (а. с. 8, 30).

На звернення позивача, відповідач своїм листом № 88/М-7 від 25.05.2016 повідомив про відмову у зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії за період підприємницької діяльності: з 22.06.1993 по 06.02.1995, з 01.10.1996 по 31.12.1996, з 01.07.1998 по 31.12.1998, оскільки за вказані періоди відсутня сплата внесків до Пенсійного фонду України. Період підприємницької діяльності: з 01.01.2004 по 28.03.2005 не зарахований у зв'язку з відсутністю даних відомостей персоніфікованого обліку (а. с. 7).

На звернення позивача, відповідач своїм листом від 08.12.2017 № 228/М-7 повідомив позивача про розрахунок пенсії з 01.10.2017 (а.с. 25-26), що також підтверджується повідомленням про призначення (перерахунок) пенсії за віком з 01.12.2017 (а.с. 28).

З повідомлення про призначення (перерахунок) пенсії за віком ОСОБА_1 вбачається, що до трудового стажу не було враховано періоди: з 22.06.2003 по 06.02.1995, з 01.10.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1998 по 31.12.1998, з 13.01.2005 по 30.04.2005. Період - 01.01.2004 до трудового стажу ОСОБА_1 зараховано, що підтверджується вказаним повідомленням.

Крім того, на виконання ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 29.03.2017 ГУ ДФС у Луганській області надано пояснення від 10.04.2018 № 222/9/12-09-07-17, в яких зазначено, що доказів сплати ОСОБА_1 податків за періоди: з 22.06.1993 по 06.02.1995, з 01.10.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1998 по 31.12.1998, з 01.01.2004 по 28.03.2005 не мають можливості, у зв'язку з ліквідацією паперових носіїв інформації та відсутності зазначених даних в інформаційних базах ДПІ. За 2004 рік ОСОБА_1 сплачено до бюджету податків і зборів у сумі 1843,51 грн., у тому числі: податок на додану вартість у сумі 442,40 грн., єдиний податок з фізичних осіб у сумі 1401,11 грн. У 2005 році податки не сплачувались. На час припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1, а саме на 20.12.2004, податковий борг по єдиному податку з фізичних осіб становив 2,73 грн, у тому числі недоїмка 2,71 грн., пеня 0,02 грн.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 58 зазначеного Законуна Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов'язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ст.24 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи застосовується, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню.

Відповідно до статті 26 цього Закону (в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Текст статті 26 в редакції Закону № 3668-VI від 08.07.2011\

Згідно ст.1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» суб'єкти підприємницької діяльності, які застосовують спрощений режим оподаткування (єдиний податок) є платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та підлягають державному соціальному страхуванню.

Разом із тим, статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Крім того, відповідно до п.20 цього Порядку, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

На переконання суду, Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, було прийнято саме з метою створення юридичних механізмів підтвердження трудового стажу працівників з метою належної реалізації ними права на пенсійне забезпечення, у зв'язку з чим Порядком передбачено кілька альтернативних способів підтвердження трудового стажу, які можуть бути застосовані в різних ситуація (на підставі інших, ніж трудова книжка, документів або на підставі показань свідків ). У жодному разі не можна дійти висновку, що метою цього Порядку є створення формальних перешкод для реалізації права особи на отримання пенсії. І хоча вимагаючи деякі документи (наприклад, уточнюючу довідку підприємства), органи Пенсійного фонду України переслідують в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, тим не менше органи Пенсійного фонду України, виконуючи свої повноваження повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно (ч. 3 ст. 2 КАС України) з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Відповідно до пункту 3-1 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі-Перехідні положення) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб'єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Таким чином, достатнім доказом для зарахування до стажу роботи в період здійснення підприємницької діяльності, зазначеного у пункті 3-1 Перехідних положень, є довідка про реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності.

Доказом реєстрації суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 є витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 9,30).

Крім того, судом встановлено, що за період -2004 рік позивачем сплачено страхові внески до Пенсійного форду у загальній сумі 4745,84 грн. (а.с.55), тому відповідно включено відповідачем до страхового стажу, що також підтверджується повідомленням про призначення (перерахування) пенсії ОСОБА_1 (а.с. 36).

За період: з 13.01.2005 по 30.04.2005 не сплачено страхових внесків позивачем, що підтверджується витягом про індивідуальні відомості про застраховану особу (а.с. 56), у зв'язку з чим вказаний період не включається до стажу роботи.

Оскільки пунктом 3-1 Перехідних положень визначено, що починаючи з 01 січня 1998 року по 30 червеня 200 року та з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26цього Закону включаються вказані періоди, та доказом здійснення позивачем підприємницької діяльності за періоди: 1993-2004 є витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тому до стажу роботи ОСОБА_1 зараховуються періоди: з 22.06.1993 по 06.02.1995, з 01.10.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1998 по 31.12.1998.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наводив, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п. 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п. 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав. Відповідно до частини 2 статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Статтею 8 Закону № 1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не менше ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону № 1058, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Механізм обов'язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних прав.

Так, зокрема, статтею 113 Закону № 1058 передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

З практики Європейського суду слідує таке: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, спірним питанням є зарахування до стажу роботи позивача періоди здійснення підприємницькой діяльності за періоди: з 22.06.1993 по 06.02.1995, з 01.10.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1998 по 31.12.1998.

Оскільки судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що до стажу роботи ОСОБА_1 має бути зараховано періоди страхового стажу: 22.06.1993 по 06.02.1995, з 01.10.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1998 по 31.12.1998, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з застосуванням положень статей 9, 245 КАС України, а саме, обрати інший спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права, та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, з урахуванням висновків суду та зазначеного стажу.

У відповідності до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом судовий збір не сплачено та за наслідками розгляду справи позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов висновку про стягнення з управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганській області за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в дохід Державного бюджету України у розмірі 352,40 грн. згідно ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганській області (93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Свердлова , буд. 347) про визнання дій незаконними, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, зарахувавши до стажу роботи періоди підприємницької діяльності: з 22.06.1993 по 06.02.1995; з 01.10.1996 по 31.12.1996 з 01.07.1998 по 31.12.1998 з урахуванням висновків суду з 01.08.2017.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганській області (, адреса: 93200, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Свєрдлова,347) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у розмірі 352,40 грн. (триста п'ятдесяти двох гривень 40 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 3 статті 243 КАС України рішення складено у повному обсязі 16 квітня 2018 року.

Суддя Є.О. Кисельова