Справа № 807/1454/17
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/933/18
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1,

на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2017 року (суддя - Маєцька Н.Д., час ухвалення - 13:27 год., місце ухвалення - м.Ужгород, дата складання повного тексту - 27.12.2017р.),

в адміністративній справі №807/1454/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області,

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ Національної поліції України в Закарпатській області, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП України в Закарпатській області №232 о/с від 10.11.2017 року «По особовому складу» в частині звільнення позивача зі служби в поліції з посади заступника начальника Іршавського відділення поліції Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області; 2) поновити позивача на посаді заступника начальника Іршавського відділення поліції Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області; 3) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 листопада 2017 року.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.12.2017 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Закарпатській області змінити дату звільнення в наказі №232 о/с від 10 листопада 2017 року щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно за п.10 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» з 13 листопада 2017 року на 27 листопада 2017 року. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 листопада 2017 року по 26 листопада 2017 року у розмірі 4543,37 грн.. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції від 22.12.2017 року не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду необґрунтоване і незаконне, винесене при неповному з'ясуванні обставин справи та із невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивача звільнено з посади у зв'язку із визнанням його винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.172-6 ч.1 КУпАП (несвоєчасне подання Е-декларації за 2016 рік). Однак, судом першої інстанції не враховано, що позивач спізнився з оприлюдненням Е-Декларації лише на 13 годин, і це було зумовлено об'єктивними причинами - неналежним функціонуванням відповідної комп'ютерної програми НАЗК. Вказує апелянт, що у схожій ситуації був і працівник ОСОБА_2, який на 3 дні порушив строк подання Е-Декларації, однак ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності за ст.172-6 ч.1 КУпАП обмежившись усним зауваженням і не звільнено із займаної посади. Тому, на думку апелянта, існує дискримінаційне поводження до працівників поліції судами в схожих ситуаціях. Також апелянт зазначає, що оскаржений Наказ №232о/с від 10.11.2017 року є актом індивідуальної дії і його дія вичерпалася в день звільнення позивача, тобто 13.11.2017 р.. Тому, суд першої інстанції незаконно прийшов до переконання про необхідність внесення зміни у цей Наказ в частині дати звільнення позивача з посади. При цьому, з 27.11.2017 р. позивач хворів і продовжував знаходитись на лікарняному включно до 12.12.2017 р., а тому є незаконним визначення дати його звільнення 27.11.2017 року.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 22.12.2017 року та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач апеляційної скарги не визнав, суду апеляційної інстанції подав відзив, просить оскаржене рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судове засідання на апеляційний розгляд справи учасники справи не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу не заявив клопотання про розгляд справи за участі представника відповідача.

Представник позивача 11.04.2018 року надав суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із неможливістю взяти участь в судовому засіданні через участь в судовому засіданні в іншій справі в іншому суді.

Колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення апеляційного розгляду справи у зв'язку із його необгрунтованістю, та із врахуванням того, що про апеляційний розгляд даної адміністративної справи позивач та його представник були повідомлені своєчасно і будучи присутніми в судовому засіданні у даній адміністративній справі 28.03.2018 року не заявляли суду апеляційної інстанції інформації про зайнятість чи неможливість прибуття в судове засідання на 11.04.2018 року.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 із 24.02.2017 року перебував на службі в поліції на посаді заступника начальника Іршавського відділення поліції Хустського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області (а.с. 5).

До ГУНП в Закарпатській області із Закарпатського управління Департаменту внутрішньої безпеки надійшов лист від 11.05.2017 року за №794/42-06/01-2017 про не подання або не своєчасне подання електронної декларації за 2016 рік працівниками ГУНП в Закарпатській області, зокрема ОСОБА_1, та про необхідність проведення службового розслідування з цього приводу (а.с. 45).

Наказом ГУНП в Закарпатській області від 17.05.2017 року за №862 призначено проведення службового розслідування щодо обставин не подання або не своєчасного подання електронної декларації за 2016 рік працівниками ГУНП в Закарпатській області (а.с. 43).

За результатами службового розслідування складено Висновок від 13.06.2017 року, що затверджений начальником ГУНП в Закарпатській області (а.с. 64-67).

У вказаному Висновку вказано, що під час службового розслідування встановлено, зокрема, що майор поліції ОСОБА_1 у встановлений строк до 01.04.2017 року не подав електронну декларацію про майно доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2016 рік.

Також судом встановлено, що 19.07.2017 року стосовно позивача ОСОБА_1 складено протокол №3 про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП за несвоєчасне, без поважних причин подання щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК (а.с. 70-75).

За результатами розгляду вказаного протоколу від 19.07.2017 року та матеріалів справи про притягнення до адміністративної відповідальності, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.08.2017 року в справі №308/6938/17 визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (а.с. 6-7).

Вказана постанова суду від 09.08.2017 року залишена без змін постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 19.10.2017 року (а.с. 8-11).

Із змісту вказаних вище постанов суду видно, що ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він обіймаючи посаду заступника начальника Іршавського відділення поліції Хустського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області, будучи суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, в порушення вимог ч.1 ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, а саме до 01.04.2017 року, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК.

Оскарженим Наказом ГУНП в Закарпатській області від 10.11.2017 року за №232 о/с «По особовому складу» звільнено зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1, заступника начальника Іршавського відділення поліції Хустського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, з 13.11.2017 року, за п.10 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення пов'язаного з корупцією) (а.с. 22, 31).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення позивача на посаді та про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову, зокрема в частині щодо дати звільнення позивача зі служби в поліції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до п.10 ч.1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Згідно п.5 ч.2 ст.61 цього Закону №580, поліцейським не може бути особа, до якої були застосовані заходи адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією.

Частиною 6 ст.78 КАС України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена ця постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, належним доказом вчинення чи не вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, може бути відповідна постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили.

Матеріалами справи підтверджується і судом апеляційної інстанції вказано вище, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.08.2017 року в справі №308/6938/17, яка набрала законної сили, визнано винним позивача ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді 850 грн. штрафу.

При цьому, колегія суддів зазначає, що питання винності чи невинності ОСОБА_1 у вчиненні вказаного вище адміністративного правопорушення пов'язаного з корупцією, тяжкості цього порушення чи наявності обставин, які є важливими для прийняття рішення у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП, не являються предметом дослідження адміністративного суду у даній адміністративній справі.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ст.2 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом (ч.2 ст.19 КАС України).

В такій ситуації, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на службі в поліції на посаді заступника начальника Іршавського відділення поліції Хустського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області.

Вирішуючи питання щодо правомірності спірного Наказу №232 о/с від 10.11.2017 року про звільнення позивача зі служби в поліції в частині визначення дати звільнення, судом першої інстанції також вірно зазначено, що згідно ч.2 ст.18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Однак, при вирішенні питання щодо зміни дати звільнення позивача із 13.11.2017 року на 27.11.2017 року, судом першої інстанції не враховано, що в матеріалах адміністративної справи були відсутні докази про те, коли у позивача закінчилась тимчасова непрацездатність.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно листка непрацездатності серії АДМ №638907 від 27.11.2017 року, позивач ОСОБА_1 був звільнений із роботи (перебував на амбулаторному лікуванні) із 27.11.2017 року по 12.12.2017 року включно. Вихід йому на роботу визначено з 13.12.2017 року.

Тому, суд апеляційної інстанції вважає, що звільненим зі служби в поліції позивач міг бути лише із 13.12.2017 року.

Отже, рішення суду першої інстанції слід змінити, зокрема, в частині щодо вирішення питання про визначення дати звільнення позивача зі служби в поліції та в частині щодо стягнення в користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Період вимушеного прогулу становить із 14.11.2017 року по 13.12.2017 року включно - 30 календарних днів.

Розмір середньої заробітної плати слід обчислити відповідно до постанови КМ України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Згідно довідки ГУНП в Закарпатській області від 14.11.2017 року №994/10615-2017, розмір заробітної плати ОСОБА_1 за вересень 2017 року - 10659,77 грн. (30 календарних днів) та жовтень 2017 року - 10659,46 грн. (31 календарний день), відтак середньомісячний розмір заробітної плати складає 10659,62 грн. (21319,23 грн. / 2 місяці), а середньоденний (календарний) розмір заробітної плати складає 349,50 грн. (21319,23 грн. / 61 календарний день).

Отже, стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 10485 грн. (349,50 грн. х 30 календарних днів).

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність зміни оскарженого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2017 року в адміністративній справі №807/1454/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - змінити, а саме:

-в абзаці другому резолютивної частини цього рішення суду формулювання «на 27 листопада 2017 року» змінити формулюванням «на 13 грудня 2017 року»;

-в абзаці третьому резолютивної частини цього рішення суду формулювання «за період з 14 листопада 2017 року по 26 листопада 2017 року у розмірі 4543,37 грн. (чотири тисячі п'ятсот сорок три гривні тридцять сім копійок)» змінити формулюванням «за період з 14 листопада 2017 року по 13 грудня 2017 року в розмірі 10485 грн. (десять тисяч чотириста вісімдесят п'ять гривень)».

У решта частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи чи в порядку письмового провадження - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Л.Я. Гудим

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови складено 16.04.2018 року