Справа № 308/11674/16-а
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2018 року

Київ

справа №308/11674/16-а

провадження №К/9901/5494/17

№ К/9901/5488/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Гриціва М.І., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, третя особа - Державна казначейська служба України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_2 та Державної фіскальної служби України на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду у складі колегії суддів: Рейті І.С., Гаврилка С.Є., Шешені О.М. від 22 березня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Гуляк В.В., Гудим Л.Я., Коваль Р.Й. від 11 жовтня 2017 року,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, третя особа - Державна казначейська служба України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України стосовно порушення пункту 3 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- стягнути з розрахункових рахунків суб'єктів владних повноважень Державної фіскальної служби України вартість санаторно-курортного лікування в ДП «Клінічний санаторій Карпати» в розмірі 7020,00 грн;

- стягнути із розрахункових рахунків суб'єкта владних повноважень Державної фіскальної служби України матеріальну шкоду в розмірі 1500,00 грн та моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо не забезпечення ОСОБА_2 щорічними путівками на санаторно-курортне лікування.

Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості санаторно-курортного лікування у сумі 7020,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

3. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року у справі № 876/9116/15 позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, третя особа - Державна казначейська служба України про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів, встановлено наявність у позивача, як інваліда 3 групи права на щорічне забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів. Вказаною постановою встановлено протиправність бездіяльності Державної фіскальної служби України щодо незабезпечення позивача санаторно-курортною путівкою у 2014 році та стягнуто на його користь грошову компенсацію в сумі 7020,00 грн, що становить 75 % середньої вартості путівки, оскільки законодавством не встановлено коли особа має право отримати компенсацію середньої вартості путівки, передбачену абзацом 5 пункту 3 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»: в першому чи у другому році.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду, позовні вимоги цього ж позивача до того ж самого відповідача про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування з тих же підстав, але за інший період задоволено, отже в силу статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України не потребують доказування у цій справі.

Оскільки, позивач не надав суду належних та допустимих доказів завдання йому матеріальної шкоди на суму 1500,00 грн та не навів в чому полягає спричинена моральна шкода та не надав доказів підтвердження моральної шкоди та мотивів розрахунку суми моральної шкоди суд відмовив у задоволені позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1500,00 грн та моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн.

4. Державною фіскальною службою України постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року оскаржено в апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України було задоволено частково. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року - змінено.

Абзац другий резолютивної частини - виключено.

В абзаці третьому резолютивної частини слова і цифри «у сумі 7020,00 грн. (сім тисяч двадцять гривень)» замінити словами і цифрами «у сумі 5940 грн. за 2016 рік».

В іншій частині постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року - залишено без змін.

5. Змінюючи рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції виходив з того, що грошова компенсація, інвалідам війни III групи у розмірі 75 відсотків середньої вартості путівки, може надаватись один раз на два роки. При цьому, не встановлено обмежень щодо того чи у першому, чи у другому році надається така грошова компенсація. Важливою є та обставина, чи особа протягом двох років після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, не одержувала безоплатної санаторно-курортної путівки.

До заяви від 21 червня 2016 року позивач долучив рахунок-фактуру № СК- 0000398 від 21 червня 2016 року згідно якого вартість путівки в ДП «Клінічний санаторій Карпати» становить 7920,00 грн. Отже, розмір грошової компенсації замість цієї путівки, згідно статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», становить 5940,00 грн, що складає 75 відсотків її вартості.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

6. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати

постанову Закарпатського окружного адміністративного від 22 березня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

7. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Державна фіскальна служба України звернулась із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного від 22 березня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом Державної податкової адміністрації України від 15 лютого 2010 року № 130-О ОСОБА_2 звільнено з податкової міліції у відставку. З 26 квітня 2010 року позивач має статус інваліда війни 3 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

21 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до Державної фіскальної служби України про оплату його санаторно-курортного оздоровлення в ДП «Клінічний санаторій Карпати» згідно рахунку-фактури № СК- 0000398 від 21 червня 2016 року.

Державна фіскальна служба України листом від 26 липня 2016 року № 7820/Б/99-99-04-02-02-14 повідомила позивача про те, що відповідно до вимог виконавчого листа Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 лютого 2016 року № 308/4194/15-а Державна казначейська служба України стягнула з реєстраційного рахунку Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості санаторно-курортного лікування за 2014 та 2015 роки у сумі 7020,00 грн.

9. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_2 звернувсь до суду з позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

10. Касаційна скарга ОСОБА_2 обґрунтована тим, що він має право на забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу. Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції протиправно перерахував у бік зменшення вартість санаторно-курортного оздоровлення. Судом апеляційної інстанції не вирішено питання компенсації вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад.

Умисне, на думку позивача, порушення відповідачем пункту 3 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» наносять йому матеріальну та моральну шкоду.

Матеріальна шкода полягає у грошових витратах (вартість проїзду) до судів та до Державної фіскальної служби України та витратах на підготовку письмових звернень.

Моральна шкода нанесена відповідачем внаслідок систематичного навмисного невиконання вимог чинного законодавства та витрачених ним коштів на лікування та оздоровлення.

11. У касаційній скарзі Державна фіскальна служба України зазначає, що посилання суду апеляційної інстанції на те, що грошова компенсація, інвалідам війни III групи у розмірі 75 відсотків середньої вартості путівки, може надаватись один раз на два роки і при цьому, не встановлено обмежень щодо того чи у першому, чи у другому році надається така грошова компенсація, а важливою є та обставина, чи особа протягом двох років після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, не одержувала безоплатної санаторно-курортної путівки є безпідставним та помилковим, оскільки Порядком виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2004 року № 785 чітко визначено, що право на таку компенсацію особа набуває через два роки після звернення.

Позивачем не подавалася заява про забезпечення його санаторно-курортною путівкою до лікувального закладу на 2016 рік.

12. ОСОБА_2 подано заперечення на касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року, в яких він просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

13. Державною фіскальною службою України відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року не подано.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

14. Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII

Стаття 13. Пільги інвалідам війни

Інваліди війни забезпечуються путівками відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах охорони здоров'я, соціального захисту населення, захисту державного кордону, та іншими органами за місцем перебування інваліда на обліку або за місцем його роботи.

За бажанням інвалідів замість путівки на санаторно-курортне лікування вони можуть один раз на два роки одержувати грошову компенсацію: інваліди війни I - II груп - у розмірі середньої вартості путівки, інваліди війни III групи - у розмірі 75 процентів середньої вартості путівки. Грошова компенсація надається незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

15. Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2011 року № 446.

2. Державні органи забезпечують путівками до санаторно-курортних закладів не більше одного разу на рік, зокрема, інвалідів із числа осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

16. Порядок виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2004 року № 785.

2. Грошова компенсація виплачується інвалідам війни та інвалідам, зазначеним у статті 6 2 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», за місцем їх обліку один раз на два роки з дня звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи протягом двох років не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок, незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Грошова компенсація виплачується у таких розмірах:

інвалідам I і II груп - 100 відсотків середньої вартості путівки;

інвалідам III групи - 75 відсотків середньої вартості путівки.

У разі зміни групи інвалідності за період перебування інваліда на обліку грошова компенсація виплачується у розмірі відповідно до групи інвалідності, встановленої йому на дату виплати.

3. Підставою для виплати грошової компенсації є такі документи:

заява про виплату грошової компенсації;

посвідчення особи, що підтверджує її належність до категорії громадян, зазначених у пункті 2 цього Порядку;

облікові дані про одержання путівок та грошової компенсації.

4. Компенсація вартості самостійного санаторно-курортного лікування учасникам бойових дій, учасникам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виплачується за їх бажанням у розмірі вартості самостійного санаторно-курортного лікування на час проведення оздоровлення, але не більше ніж середня вартість санаторно-курортної путівки, визначена відповідно до пункту 7 цього Порядку.

4-1. Після отримання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування особами, зазначеними у пункті 4 цього Порядку, період наступного їх перебування на обліку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням або для отримання наступної компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування обчислюється з дня подання ними заяви та необхідних документів.

5. Підставою для виплати компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування є такі документи:

заява про виплату компенсації;

про сплату повної вартості санаторно-курортної путівки, про підтвердження проходження санаторно-курортного лікування або зворотний талон санаторно-курортної путівки строком санаторно-курортного лікування не менш як 18 днів;

посвідчення особи, що підтверджує її належність до категорії громадян, зазначених у пункті 4 цього Порядку.

6. Грошова компенсація виплачується особам через два роки після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки.

Право на компенсацію вартості самостійного санаторно-курортного лікування настає з дня звернення із заявою про її виплату один раз на два роки (з урахуванням року проходження самостійного санаторно-курортного лікування).

17. Кодекс адміністративного судочинства України.

Стаття 21. Розгляд кількох пов'язаних між собою вимог

Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

18. Ухвалою Верховного Суду від 2 березня 2018 року справу було призначено до розгляду у судовому засіданні.

У зв'язку із неприбуттям у судове засідання жодного з учасників справи, які були належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, розгляд справи проведено у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

19. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що грошова компенсація вартості самостійного санаторно-курортного лікування виплачується інвалідам війни один раз на два роки.

Право на отримання компенсації вартості санаторно-курортної путівки настає через два роки після звернення із заявою про виділення путівки за умови, якщо особа протягом цих двох років не одержувала безоплатних санаторно-курортних путівок.

20. З урахуванням виконання відповідачем постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року у справі № 876/9116/15, якою стягнуто з розрахункових рахунків Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості санаторно-курортного лікування за 2014 та 2015 роки в сумі 7020,00 грн право позивача на отримання компенсації санаторно-курортного лікування настає через два роки з дня звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації.

21. Не вірним є твердження суду першої інстанції, що в силу статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, не потребують доказування при розгляді цієї справи обставини, встановлені постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року у справі № 876/9116/15, якою позовні вимоги цього ж позивача до того ж самого відповідача про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування з тих же підстав, але за інший період задоволено. Предметом розгляду у справі № 876/9116/15 є компенсація вартості санаторно-курортного лікування за 2014 - 2015 роки, а предметом розгляду у справі № 308/11674/16-а (876/5512/17) є компенсація вартості санаторно-курортного лікування за 2016 рік, отже обставини у справах різні, а тому підлягають доказуванню при розгляді справи.

22. Суд апеляційної інстанції не вірно визначив, що при наданні компенсації не встановлено обмежень щодо того у першому чи у другому році надається така компенсація.

23. Основною вимогою розгляду позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин є те, щоб така шкода була заподіяною (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин і якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

24. Таким чином, рішенням суду встановлено обов'язок для відповідача здійснити виплату компенсації на майбутнє. Встановлення будь-яких виплат на майбутнє не узгоджується з існуючими способами захисту, оскільки прийняття рішення під умовою неможливо. Закон передбачає компенсацію у разі ненадання безоплатної санаторно-курортної путівки. Приймаючи рішення про зобов'язання виплатити компенсацію суд припустив, що путівка не буде надана, що виходить за межі встановленого порядку захисту порушених прав.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

25. Колегія суддів дійшла висновку про те, що відмовляючи ОСОБА_2 у проведенні оплати санаторно-курортного лікування в ДП «Клінічний санаторій Карпати» згідно рахунку-фактури № СК- 0000398 на підставі заяви від 21 червня 2016 року Державна фіскальна служба України діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України.

26. Вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 1500,00 грн та моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн, суд вважає такими, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено факту порушення його прав.

27. У зв'язку із порушенням судами попередніх інстанцій норм матеріального права постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року та постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 243, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України - задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Коваленко

Судді: Я. О. Берназюк

М. І. Гриців