Справа № 226/1153/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.04.2018

К/9901/22055/18

№ 226/1153/16-а

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 29 листопада 2016 року у справі № 226/1153/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області про зобов'язати вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області (надалі - Управління, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління від 22 червня 2016 року про відмову в перерахунку пенсії позивачу;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача на підставі документів, наданих ним за заявою до Управління від 10 червня 2016 року та довідки № 18-57-1040 від 2 червня 2016 року про нову суму його заробітної плати та інших виплат;

- зобов'язати Управління прийняти рішення про перерахунок пенсії позивачу на підставі вищенаведених документів у розмірі 90% від отриманих виплат, виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 1 січня 2016 року.

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 27 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 листопада 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на вищезазначені судові рішення.

Позивач звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 29 листопада 2016 року у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції статті 50- 1 Закону України від 5 листопада 1991 року N 1789-XII «Про прокуратуру» (надалі - Закон N 1789-XII ). У заяві позивач просив скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Як на приклад неоднакового правозастосування ОСОБА_1 послався на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 11 жовтня 2016 року провадження № К/800/11091/16, у якому суд по-іншому і, на переконання заявника, правильно застосував одні й ті самі норми матеріального права у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені у заяві доводи, суд дійшов висновку про відсутність неоднакового застосування судом касаційної інстанції статті 50-1 Закону № 1789-XII .

Колегія суддів звертає уваги, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року, що була чинною на момент звернення особи із цією заявою) заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах. Саме на підставі вищенаведеної норми ОСОБА_1 звернувся із цією заявою.

У рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги , оскільки скаржник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального чи процесуального права. Отже, застосування норм матеріального права - Закону N 1789-XII судом касаційної інстанції здійснено не було.

У свою чергу, в ухвалі Вищого адміністративного суду України, яка надана заявником для порівняння, суд, застосувавши норми матеріального права, прийшов до висновку, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури повинна застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. При цьому зміст та обсяг досягнутих працівниками прокуратури соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Отже, рішення, про перегляд якого просить заявник, не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки воно постановлено з огляду на необґрунтованість касаційної скарги заявника та на викладені ним доводи, тобто з процесуальних питань, з яких суд виходив при вирішенні питання про відмову у відкритті касаційного провадження у справі. При цьому, судове рішення не містить висновків щодо правозастосування.

Враховуючи вищенаведене та відповідно до частини першої статті 244 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року), суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М.М. Гімон

А.Ю. Бучик

Л.Л. Мороз