Справа № 804/1218/17
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2018 рокуСправа №804/1218/17
Дніпропетровській окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Верба І.О., розглянувши у порядку письмого провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Центральному райні м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позову позивачем зазначено наступне:
- з зазначеним податковим повідомленням-рішенням позивач не погоджується вважає його протиправним, незаконним та таким, що підлягає скасуванню;
- оскаржуване податкове повідомлення-рішення ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська складене 19 липня 2016 року та отримано позивачем лише 02.02.2017 року, а отже відповідачем було порушено термін складання та надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення;
- виносячи оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідачем не було досліджено, яка вартість автомобіля позивача (обєкту оподаткування) станом на дату винесення податкового повідомлення-рішення форми «Ф» №19/07/6-ТР;
- у відповідності до висновку №13/17А від 10.02.2017 року зробленого за результатами оцінки автотранспортного засобу марки, LAND ROVER RANGE ROVER SPORT 5.0i V8, 2013 року випуску, обєм двигуна 4999 куб.см., державний номер НОМЕР_1, ідентифікаційний номер (VIN) SALLSAAE4DA799279, який належить позивачу, встановлено, що ринкова вартість зазначеного автомобіля складає 976946,29 грн.;
- таким чином, автомобіль, який належить позивачу марки, LAND ROVER RANGE ROVER SPORT 5.0i V8, 2013 року випуску, обєм двигуна 4999 куб.см., державний номер НОМЕР_1, не є обєктом оподаткування транспортним податком у 2016 році.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року по справі №804/1218/17 адміністративний позов було задоволено у повному обсязі, суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 19 липня 2016 року №19/07/6-ТР Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області. При задоволенні позову судом зазначено, що контролюючий орган не довів правильність розрахунку середньоринкової вартості автомобіля, у зв'язку із чим відсутні підстави для беззаперечного висновку про правомірність віднесення автомобіля до обєкту оподаткування.
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 11 липня 2017 року скасував постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року у справі №804/1218/17 та прийняв нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовив. Скасовуючи постанову суду апеляційний суд зазначив, що податковий орган є офіційним користувачем інформації, одержаної від Мінекономрозвитку України, при розрахунку було використано таку офіційну інформацію, а зміна показника пробігу при розрахунку не зменшить вартість показника менше 750 мінімальних заробітних плат.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 листопада 2017 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі №804/1218/17 скасовано та направлено справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, при цьому, касаційним судом зазначено, що:
- для визначення обєкта оподаткування транспортним податком в розпорядженні органу Державної фіскальної служби має бути інформація про середньоринкову вартість певного автомобіля із врахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки передач та пробігу;
- в порушення процесуальних прописів, які зобовязують суд, зокрема, вжити передбачені законом заходи, необхідні для зясування всіх обставин у справі, суди попередніх інстанцій не витребували в контролюючого органу доказів, які б свідчили про обґрунтованість визначення середньоринкової вартості належного позивачу легкового автомобіля, у тому числі щодо його фактичного пробігу;
- як зазначив суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні, при розрахунку вартості легкового автомобіля марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER SPORT, який належить ОСОБА_1, ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська застосувала пробіг 2000000 км., що є середнім за три роки використання, виходячи з коефіцієнту за середньомісячним пробігом 0,5. Тобто, фактичний пробіг цього транспортного засобу встановлено не було;
- в свою чергу, не встановлення інформації щодо фактичного пробігу належного позивачу легкового автомобіля унеможливлює здійснення правильного розрахунку середньоринкової вартості вказаного транспортного засобу та, як наслідок, обєктивність висновку щодо законності прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Справа №804/1218/17 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 9 лютого 2018 року, адміністративній справі присвоєно єдиний унікальний №804/1218/17 (номер провадження 3НР-18/804/1218/17) та за результатами автоматизованого розподілу передано на розгляд судді Верба І.О.
Справу прийнято до провадження 12 лютого 2018 року та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження згідно частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні на 7 березня 2018 року о 10:00 без повідомлення (виклику) сторін. Зазначеною ухвалою встановлені строки для подання відзиву на адміністративний позов, відповіді на відзив та заперечень, а також витребувані докази по справі.
Судом встановлено, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14 грудня 2016 року №941 Державну податкову інспекцію у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області перейменовано у Державну податкову інспекцію у Центральному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Від позивача 26 лютого 2018 року надійшли письмові пояснення по справі, згідно яких відсутність будь-якої інформації по критеріям визначення вартості автомобіля унеможливлює визначення середньоринкової вартості автомобіля, а також зазначено, що:
- постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року за №66 затверджено «Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів»;
- вищезазначена «Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів» набрала чинності лише 19.02.2016 року, Мінекономрозвитку не мало можливості подати ДФС інформацію про автомобілі, які підлягають оподаткуванню до 1 лютого базового податкового періоду (в даному випадку податковим періодом є 2016 рік), а тому накладання транспортного податку у 2016 році є прямим порушенням законодавства України;
- з урахуванням положень «Методики визначення середньо ринкової вартості легкових автомобілів», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №66 від 18.02.2016 року та інформації з веб-сайту Мінекономрозвитку щодо розрахунку середньоринкової вартості транспортних засобів (легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів) для цілей оподаткування середньоринкова вартість авто визначається виходячи з типу, марки, моделі, року випуску та пробігу автомобіля. Відсутність будь-якої інформації по вказаним критеріям унеможливлює визначення середньоринкової вартості автомобіля;
- відповідачем при вирішенні питання щодо належності транспортного засобу, який перебуває у власності позивача до обєктів оподаткування відповідно до статті 267 Податкового кодексу України було здійснено розрахунок середньоринкової вартості відповідного транспортного засобу не у відповідності до вимог чинного законодавства;
- при винесені оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, контролюючим органом було визначено середньоринкову вартість автомобіля позивача з урахуванням нормативного середньорічного пробігу транспортного засобу, а не виходячи з фактичного пробігу цього автомобіля.
5 березня 2018 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог повністю наступним:
- у власності позивача перебуває легковий автомобіль марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER SPORT з обємом двигуна 4999 куб.см., 2013 року випуск з, який зареєстрований у встановленому законом порядку 18.12.2015 року;
- згідно інформації, розміщеної на веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, середньоринкова вартість легкового автомобіля, що перебуває у власності позивача, становить 1033500 грн. Відтак, такий автомобіль у 2016 році належав до обєктів оподаткування транспортним податком. Зміна показника пробігу при розрахунку вартості автомобіля позивача не зменшить його вартості до показника менше 750 мінімальних заробітних плат;
- на час прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення транспортний податок був установлений у порядку, визначеному Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених пунктом 4 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році».
7 березня 2018 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з матеріалами справи та зібрання доказів в підтвердження правової позиції податкового органу по справі.
Ухвалою суду від 29 березня 2018 року від відповідача було витребувано отриману у 2016 році від Мінекономрозвитку інформацію про середньоринкову вартість транспортного засобу позивача, як об'єкта оподаткування (у паперовій формі витяг з інформацію або принтскрин з відповідної бази безпосередньо щодо автомобіля позивача та в електронній формі копію електронного доказу - отриманої інформації про середньоринкову вартість транспортних засобів, засвідченою електронним підписом).
Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутня відповідь позивача на відзив та відповідачем не подані заперечення на адміністративний позов. При цьому, відповідачем 11.04.2018 року виконано вимогу суду та надано витребувані докази.
Вирішуючи питання процесуальної можливості розгляду справи суд зазначає, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі (стаття 258 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини другої статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Зазначена норма визначає право, а не обовязок сторін на подачу відповіді на відзив та заперечень, тому суд не знайшов підстав для відкладення розгляду справи, оскільки право на розгляд справи упродовж розумного строку є одним із ключових елементів права на справедливий суд, яке визначено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції». Вказане право забезпечується судом як позивачу так і відповідачу в адміністративній справі.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Оскільки справу прийнято до провадження 12 лютого 2018 року та до її матеріалів долучені всі необхідні документи, суд дійшов висновку, що подальше відкладення розгляду заяви призведе до невиправданого зволікання та затягування розгляду справи у розумний строк, та перейшов до розгляду справи по суті.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками по справі, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на легковий транспортний засіб автомобіль марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER SPORT, загальний легковий універсал-В, чорного кольору, обєм двигуна 4999 куб.см., номер шасі SALLSAAE4DA799279, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ 687099 (а.с.183).
Вирішуючи по суті спір щодо правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення рішення, зокрема, з огляду на доводи позивача про відсутність обєкту оподаткування транспортним податком, суд виходить із наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Податкового кодексу України встановлено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII (далі - Закон №71-VIII), яким викладено у новій редакції статтю 267 Податкового кодексу України та введено в Україні новий місцевий податок на майно транспортний податок.
Відповідно до пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
Повноваження міських рад щодо податків та зборів визначені статтею 12 Податкового кодексу України.
Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).
Водночас, 24 грудня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», що набрав чинності 01 січня 2016 року (далі - Закон №909-VIII), яким внесено зміни у Податковий кодекс України щодо об'єкту оподаткування транспортним податком.
Згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції Закону від 24 грудня 2015 року № 909-VIII) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №909-VIII визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Враховуючи те, що Законом України №909-VIII не встановлювався новий транспортний податок, а також не змінювалась його ставка, суд зазначає, що з 1 січня 2016 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п'яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.
Станом на 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 1378 грн. (стаття 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»). Отже, 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 року складали 1033500 грн.
Відтак, об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн. та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (абзац другий підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України).
«Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів», затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року №66, відповідно до положень пункту 2 якої середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року №403, де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.
Пунктом 3 Порядку №403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: С ср= Ц н х (Г / 100) х (1 ± (Г к / 100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Г к - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.
Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства (пункт 4 Порядку №403).
Згідно пункту 5 Методики, ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс;тип та робочий об'єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація.
Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.
Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 Методики в редакції чинній на час спірних правовідносин).
Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (пункт 14 Методики в редакції чинній на час спірних правовідносин).
Аналіз наведених положень Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.
Обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про автомобіль позивача.
Надаючи оцінку підтвердження належними та допустимими доказами віднесення транспортного засобу позивача до обєктів оподаткування, суд виходить із наступного.
11 квітня 2018 року представником відповідача надано скріншот з сайту Міністерства, на якому здійснено розрахунок вартості транспортного засобу позивача за такими критеріями:
- марка: Land Rover;
- модель: Range Rover, Sport, 5.0, внутрішнього згорання, бензин, АТ;
- рік випуску: 2013.
Згідно розрахунку вартість такого нового автомобіля складає 4590922,50 грн., у разі застосування строку експлуатації 5 років (коефіцієнт 39), середньоринкова вартість такого транспортного засобу складає 1790459,78 грн.
При цьому, дати складення такого розрахунку не зазначено, раніше 2018 року вказаний розрахунок відповідачем суду не надавався.
З наданих матеріалів вбачається, що 21.03.2017 року представником відповідача для розгляду цієї судової справи на сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі за адресою електронного ресурсу був здійснений розрахунок вартості транспортного засобу за такими критеріями із отриманням результату розрахунку:
- тип: легкові автомобілі;
- марка: Land Rover;
- модель: Range Rover, Sport, 5.0, внутрішнього згорання, бензин, АТ;
- рік випуску: 2013;
- пробіг, км.: 200000
- середньоринкова вартість ТЗ становить: 1443821,40 грн. (а.с.20).
На вимогу суду представником податкового органу надано лист Мінекономрозвитку від 22.02.2016 року вих.№3252-08/4797-03, отриманий Державною фіскальною службою 23.02.2016 року за вхідним №5783/5.
Згідно вказано листа Мінекономрозвитку України на виконання пункту 13 Методики визначення середньоринкової вартості автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року №66, відповідачу надано інформацію щодо автомобілів, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік» станом на 1 січня 2016 року.
У додатку №1 до листа Мінекономрозвитку України від 22.02.2016 року вих.№3252-08/4797-03 наведена інформація щодо автомобілів, середньоринкова вартість яких розрахована на основі даних ДП «Держзовнішінформ».
Серед переліку транспортних засобів у Додатку №1 зазначений автомобіль:
- марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER SPORT, обєм двигуна 5,0, тип двигуна внутрішнього згорання, тип палива бензин, тип коробки передач АТ, строк експлуатації легкового автомобіля до 5 років.
Судом встановлено, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення використовував інформацію, яка надійшла в електронній формі від Мінекономрозвитку України листом від 22.02.2016 року вих.№3252-08/4797-03, в якому відсутні відомості щодо пробігу автомобіля та не зазначений абсолютний середньоринковий вартісний показник автомобіля, до якого належить застосувати відповідні коефіцієнти значень пробігу. Вказана інформація направлена міністерством контролюючому органу після 1 лютого базового податкового (звітного) періоду.
При прийнятті оскаржуваного рішення у 2016 році відповідачем не здійснювався розрахунок на офіційному сайті міністерства, який надавав можливість врахування пробігу автомобіля при розрахунку. Є загальновідомим факт, що відомості сайту оновлюються щорічно, отже, наданий відповідачем розрахунок, здійснений на сайті міністерства 21.03.2017 року, не є належним доказом розрахунку, здійсненого при винесенні 19.07.2016 року податкового повідомлення-рішення.
Згідно частини пятої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
З метою виконання вказівки суду касаційної інстанції щодо встановлення дійсного пробігу автомобіля на дату винесення оскаржуваного рішення, судом встановлено, що контролюючий орган не мав в розпорядженні інформації про пробіг автомобіля як на дату винесення оскаржуваного рішення, так на час розгляду цієї справи. На вимогу суду позивачем наданий фотознімок приборної панелі автомобіля позивача, згідно якого пробіг станом на 6 березня 2018 року складає 113396 км. (а.с.195).
Суд звертає увагу, що з матеріалів справи вбачається, що обсяг двигуна транспортного засобу складає 4999 куб.см, коли як середньоринкова вартість автомобіля визначена відповідачем із застосуванням відомостей щодо двигуна обсягом 5,0 куб.см.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач на виконання положень частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не довів правомірності спірного податкового повідомлення-рішення, не надав суду належного обґрунтування середньоринкової вартості транспортного засобу позивача для розрахунку податкового зобов'язання у липні 2016 року, визначив середньоринкову вартість автомобіля позивача у 2016 році без врахування дійсних характеристик автомобіля позивача.
У податкового органу був відсутній будь-який розрахунок середньоринкової вартості автомобіля позивача на момент прийняття спірного податкового повідомлення-рішення та були відсутні відомості щодо пробігу.
З системного аналізу матеріалів справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову, наявність підстав для його задоволення, у зв'язку із чим присуджує на користь позивача понесені витрати.
Поряд із цим, суд вважає неналежним доказ позивача про визначення вартості автомобіля висновком №13/17А від 10.02.2017 року, оскільки податкове законодавство не передбачає здійснення розрахунку середньоринкової вартості автомобіля на підставі експертних висновків.
Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Частиною пятою вказаної норми встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 липня 2016 року №19/07/6-ТР, винесене Державною податковою інспекцією у Кіровськомурайоні м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області судовий збір у розмірі 640 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 11 квітня 2018 року.

Суддя ОСОБА_2